ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р.Справа № 922/4050/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Закопайло О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеції-Одеса", м.Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський", м.Харків
про стягнення 15056,77грн.
за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеції-Одеса" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 15056,77грн., що складаються з 12999,00грн. основного боргу, 843,87грн. пені, 948,93грн. збитків від інфляції, 264,97грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №02/17 від 27.02.2017 в частині оплати отриманого товару.

26 грудня 2017 року до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за наявними матеріалами, без участі його представника.

Відповідач наданим йому правом не скористався, відзиву не надав, представника в судове засідання не направив, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 статті 165 ГПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

27 лютого 2017 року між відповідачем, як покупцем, та позивачем, як постачальником, укладено договір №02/17 (далі за текстом - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити інгредієнти для харчової промисловості (товар) в кількості і асортименті та по цінам, вказаним в узгоджених сторонами специфікаціях або накладних.

Згідно пункту 4.3 Договору розрахунок за товар здійснюється в безготівковій формі в українські валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Згідно умов Договору позивач поставив відповідачу товар - кмин мелений у кількості 350кг, на загальну суму 16415,00грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000055 від 02.03.2017, підписаною представниками обох сторін.

Поставка здійснювалась відповідно до умов пункту 2.1 Договору через кур'єрську службу TOB "Нова Пошта", що підтверджується експрес-накладною №2098 від 03.03.2017.

Враховуючи умови пункту 4.3 Договору, відповідач мав оплатити отриманий товар не пізніше 20.03.2017, однак він свій обов'язок виконав частково та з порушенням вищевказаного строку оплати, що підтверджується платіжними дорученнями №1993 від 10.04.2017 на суму 1416,60грн., №2018 від 18.05.2017 на суму 1000,00грн., №2760 від 12.06.2017 на суму 500,00грн., №3133 від 13.06.2017 на суму 500,00грн.

У зв'язку з цим, у відповідача виникла заборгованість за отриманий згідно Договору товар в розмірі 12998,40грн. (16415,00грн. - 3416,60грн.)

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляв відповідачу претензію №12 від 11.10.2017, в якій просив погасити заборгованість за Договором у семиденний строк з дати отримання претензії.

Дана претензія отримана відповідачем 20.10.2017, однак залишена ним без реагування.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 12999,00грн. основного боргу, 843,87грн. пені, 948,93грн. збитків від інфляції, 264,97грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за Договором щодо повної та своєчасної оплати отриманого від позивача товару, у зв'язку з чим у нього існує заборгованість в розмірі 12998,40грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повної та своєчасної оплати отриманого за Договором товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлена вимоги про стягнення основного боргу.

Разом із тим, позивач помилково вказує, що розмір основного боргу за Договором складає 12999,00грн., що не відповідає обставинам справи, оскільки фактично розмір заборгованості відповідача за отриманий товар дорівнює 12998,40грн. (16415,00грн. - 3416,60грн.).

Отже, позов в частині стягнення основного боргу підлягає частковому задоволенню саме в сумі 12998,40грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3 Договору сторони узгодили, що покупець за порушення терміну, визначеного у пункті 4.3 цього договору зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм, позивач здійснив нарахування відповідачу 843,87грн. пені за період з 21.03.2017 по 21.09.2017, 948,93грн. збитків від інфляції за період квітень-жовтень 2017 року, 264,97грн. 3% річних за період з 21.03.2017 по 23.11.2017.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх помилковими, оскільки позивач, входив з неправильної суми основного боргу в розмірі 12999,00грн. Крім того, при визначенні суми пені позивач помилково застосував 1 облікову ставку НБУ, в той час як умовами пункту 8.3 договору передбачено нарахування подвійної облікової ставки НБУ.

У зв'язку з цим, судом здійснено перерахунок вищевказаних вимог, виходячи з підтвердженого матеріалами справи розміру основного боргу в сумі 12998,40грн., відповідно до якого розмір вищевказаних нарахувань за визначені позивачем періоди має складати:

- пеня за період з 21.03.2017 по 21.09.2017 - 1687,66грн.;

- збитки від інфляції за період квітень-жовтень 2017 року - 949,16грн.;

- 3% річних за період з 21.03.2017 по 23.11.2017 - 264,95грн.

З наведеного вбачається, що позивачем заявлено до стягнення суми пені та збитків від інфляції в розмірі меншому, ніж встановлено судом, а вимоги про стягнення 3% річних заявлено в більшому розмірі.

Однак, оскільки суд не має права виходити за межі заявлених позовних вимог, позовні вимоги про стягнення пені та збитків від інфляції підлягають задоволенню в розмірі, визначеному позивачем, а саме: 843,87грн. пені та 948,93грн. збитків від інфляції.

Щодо вимог про стягнення 3% річних, то вони підлягають частковому задоволенню в розмірі, встановленому судом - 264,95грн.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, суд зазначає, що позивач просив покласти на відповідача 2000,00грн. витрат на правову допомогу.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач надав суду: договір про надання адвокатських послуг №04/17 від 10.11.2017, укладений ним з ПП "Юридична фірма "Р.О.В.", умовами якого передбачено надання адвокатських послуг адвокатами ПП "Юридична фірма "Р.О.В." щодо стягнення існуючої заборгованості з ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" за договором №02/17 від 27.02.2017; рахунок №46/17 від 20.11.2017 на оплату адвокатських послуг за договором №04/17 від 10.11.2017 на суму 2000,00грн.; платіжне доручення №259 від 20.11.2017 про сплату адвокатських послуг згідно рахунку №46/17 від 20.11.2017; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1423 від 31.01.2016, виданого адвокату ОСОБА_1; ордер серії №030431 від 22.11.2017.

Вищевказані докази підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00грн., а тому виходячи з положень частини 4 статті 129 ГПК України, дані судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" (61153, м.Харків, вул.Гвардійців -Широнінців, буд.1, код 39121098) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеції-Одеса" (65063, м.Одеса, вул.Маршала Говорова, буд.2, код 32288514) 12998,40грн. основного боргу, 843,87грн. пені, 948,93грн. збитків від інфляції, 264,95грн. 3% річних, 1599,93грн. судового збору, 1999,92грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 05.02.2018 р.

Суддя ОСОБА_2