номер провадження справи 4/147/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018 Справа № 908/2537/17

м. Запоріжжя

За позовом Дочірнього підприємства Газ Мелітополя Публічного акціонерного товариства Мелітопольгаз, (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, пр-т 50-річчя Перемоги, 17)

до відповідача ОСОБА_1 закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області (72353, Запорізька область, Мелітопольський район, с.Новомиколаївка, вул. Садова, 35)

про стягнення 7 957,62 грн. пені та 542,56 грн. 3 % річних

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

14.12.2017 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. №695 від 12.12.2017) Дочірнього підприємства Газ Мелітополя Публічного акціонерного товариства Мелітопольгаз, Запорізька область, м. Мелітополь до ОСОБА_1 закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області, Запорізька область, Мелітопольський район, с.Новомиколаївка про стягнення 7957,62 грн. пені та 542,56 грн. 3 % річних за неналежне виконання зобовязань за договором постачання природного газу № Б045 від 21.03.2016.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 справу № 908/2537/17 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального та спрощеного).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.12.2017 відкрито провадження у справі № 908/2537/17, справі присвоєно номер провадження 4/147/17, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 16.01.2018.

Відповідно до приписів п.3 ст. 222 ГПК України розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 16.01.2018. справу розглянуто.

Позивач в судове засідання 16.01.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заявлені позивачем вимоги, викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст. ст. 258, 525, 526, 549-551, 610, 693, Цивільного кодексу України, ст. 193, 231 Господарського кодексу України, і полягають в тому, що позивачем нараховано до стягнення з відповідача 7 957,62 грн. пені та 542,56 грн. 3 % річних у звязку із несвоєчасним виконанням ОСОБА_1 закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області своїх зобовязань з оплати за поставлений природний газ по договору постачання природного газу № Б045 від 21.03.2016.

15.01.2018 через канцелярію суду господарським судом Запорізької області від відповідача отримано заяву про визнання позову, в якій останній повідомив, що КУ Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області повністю визнає заявлені до нього вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 16.01.2018 суд визнав наявні документи достатніми для обєктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого, в порядку ст. ст. 252, 240 ГПК України, прийнято рішення.

Дослідивши докази і письмові пояснення, суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.2016 між Дочірнім підприємством Газ Мелітополя Публічного акціонерного товариства Мелітопольгаз (постачальник, позивач у справі) та ОСОБА_1 закладом Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області (споживач, відповідач у справі) укладено договір № Б045 постачання природного газу (далі договір), згідно пункту 1.1 якого постачальник зобовязується передати у власність (поставити) споживачу у 2016 році природний газ для використання у якості палива або сировини, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили обсяги газу, що планується передати.

Ціна газу визначена сторонами в розділі 3 Договору.

Згідно розділу 4 договору, Розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 09.00 години (за Київським часом) першого місяця до 09.00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого об'єму постачання газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачанні. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період т« відповідної величини планового об'єму постачання газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. Датою оплати (здійсненні розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 10.2 Договору сторони домовились, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, компенсацій встановлюється тривалістю у 3 роки.

Пунктом 11.1 Договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) та відповідно до п.3 ст. 631 ЦК України умови цього договору застосовуються до відносин сторін, які виникли між ними з 01.01.2016. Договір діє в частині постачання газу до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня-травня 2016 року природний газ на загальну суму 295 397, 03 грн., що за спірний період підтверджується актами прийому передачі природного газу, які скріплені підписами та печатками уповноважених представників позивача та відповідача та у відповідності до яких природний газ в визначених обсягах був прийнятий без жодних зауважень та претензій. Також, передача газу за спірний період підтверджується актами надання послуг та виставленими позивачем рахунками на оплату за спожитий природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, але з порушенням строків встановлених Договором, що підтверджується платіжними дорученнями копії яких містяться в матеріалах справи.

В звязку з тим, що відповідач несвоєчасно оплатив вартість поставленого протягом 2016 року газу за по договору постачання природного газу № Б045 від 21.03.2016, позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані 7 957,62 грн. пені та 542,56 грн. 3 % річних, що підтверджується відповідними розрахунками.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Неналежне виконання відповідачем зобовязань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений протягом 2016 року газ, за січень лютий 2016, за договором постачання природного газу № Б045 від 21.03.2016 підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 6.2.1 договору, який передбачає, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділу 4 Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За невиконання грошових зобов'язання за Договором № Б045 від 21.03.2016 позивачем предявлена до стягнення пеня в розмірі 7 957,62грн., яка розрахована, за зобов'язаннями за січень 2016 з 11.02.2016 по 10.03.2016, за зобов'язаннями за лютий 2016 з 11.03.2016 по 28.03.2016.

Розрахунок пені судом перевірений та визнаний таким, що виконаний вірно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 7 957,62грн. пені за порушення строків оплати за Договором заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Пунктом 5.1. постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. встановлено, що Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 542,56 грн. 3 % річних, яка розрахована за зобов'язаннями за січень 2016 з 11.02.2016 по 10.03.2016, за зобов'язаннями за лютий 2016 з 11.03.2016 по 28.03.2016.

Розрахунок 3 % річних судом перевірений та визнаний таким, що виконаний вірно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 542,56 грн. 3 % річних за порушення строків оплати за Договором заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги про стягнення 7 957,62 грн. пені та 542,56 грн. 3 % річних визнав, про що повідомив у заяві про визнання позову, яка надійшла на адресу суду 15.01.2018.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 6 ст. 236 ГПК України визначено, що якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідачем подано заяву про визнання позову, яка підписана головним лікарем КЗЦентр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області ОСОБА_2, не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, тому суд дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем у зв'язку з чим постановляє рішення про повне задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 130 ГПК України, суд вважає наявними підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України, судового збору в розмірі 800,00 грн., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1428 від 08.12.2017, у звязку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 800,00 грн., що складає 50 відсотків судового збору, покладається на відповідача оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 233, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Дочірнього підприємства Газ Мелітополя Публічного акціонерного товариства Мелітопольгаз, Запорізька область, м. Мелітополь до ОСОБА_1 закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області, Запорізька область, Мелітопольський район, с.Новомиколаївка задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Мелітопольської районної ради Запорізької області (72353, Запорізька область, Мелітопольський район, с.Новомиколаївка, вул. Садова, 35, ) на користь Дочірнього підприємства Газ Мелітополя Публічного акціонерного товариства Мелітопольгаз, (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, пр-т 50-річчя Перемоги, 17, ) 7 957 (сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. 62 коп. пені, 542 (п'ятсот сорок дві) грн. 56 коп. 3 % річних та 800 (вісімсот) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Повернути позивачу з Державного бюджету України, судового збору в розмірі 800,00 грн., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого платіжним дорученням №1428 від 08.12.2017, у звязку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 22 січня 2018.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.