УХВАЛА

м. Київ

31.01.2018Справа № 910/5279/17
за позовом ОСОБА_1

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Баухемі".

2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ".

3) Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів"

про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Баухемі" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ" про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 у справі № 910/5279/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017, відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 договору № 207 від 01.07.2016 та зобов'язання відповідача-3 здійснити перереєстрацію права власності на технічні умови.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі № 910/5279/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядження керівника апарату Господарського суду м. Києва №05-23/3109 від 29.11.2017 року, відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/5279/17.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/5279/17 передано на новий розгляд судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 04.12.2017 справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 17.01.2018.

Судове засідання 17.01.2018 не відбулось, в зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Згідно з частинами 1 та 5 статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент проведення автоматичного розподілу справи) справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретної справи визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу.

Відповідно до частина 3 статті 2-1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент проведення автоматичного розподілу справи) визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 1992, № 6, ст. 56) та викладено його у новій редакції.

За приписами п.п. 9 п. 1 Розділу ІХ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку наказного і спрощеного позовного провадження..

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ..

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35, ч. 1 ст 36 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Тобто, ГПК не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді.

В постанові Вищого господарського суду України від 20.11.2017 № 910/5279/17 зазначено, що суди дійшли передчасного висновку про те, що, виходячи з наданого законодавцем визначення технічних умов, які є документом, що встановлюють вимоги до продукції, процесу, послуги, відсутні підстави вважати такий об'єкт твором у розумінні норм авторського права.

Так відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України від 23.12.1993 № 3792-XII "Про авторське право і суміжні права" об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме, літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороні за цим Законом підлягають всі твори, зазначені у частині першій цієї статті, як оприлюднені, так і не оприлюднені, як завершені, так і не завершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про стандартизацію" № 2408-ІІІ, чинного на дату внесення спірних технічних умов до книги обліку, технічні умови - документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинні відповідати продукція, процеси чи послуги. Технічні умови можуть бути стандартом, частиною стандарту або окремим документом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про стандартизацію" № 1315-VIII, чинного на дату укладання договору № 207 від 01.07.2016, технічні умови - нормативний документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинна відповідати продукція, процес або послуга, та визначає процедури, за допомогою яких може бути встановлено, чи дотримані такі вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про стандартизацію" № 1315-VIII право власності на стандарти, кодекси усталеної практики і технічні умови, прийняті підприємствами, установами та організаціями, і видані ними каталоги належать відповідним підприємствам, установам та організаціям.

Правова позиція щодо можливості віднесення технічних умов до об'єктів авторського права викладена в ряді постанов Вищого господарського суду України, зокрема, у постановах від 20.09.2016 у справі № 910/29402/15, від 23.12.2014 у справі № 910/26167, від 24.05.2011 у справі № 9/318-10(2/48-09), від 23.09.2008 у справі № 25/293-07 тощо.

Вищий господарський суд України дійшов висновку, що відхилення судами з наведених ними підстав твердження позивача про втрату відповідачем-1 права здійснювати основний напрямок своєї господарської діяльності (у зв'язку з неправомірним відчуженням авторського права на технічні умови) є необґрунтованими.

Отже, Вищим господарським судом України у постанові від 20.11.2017 № 910/5279/17 зроблено висновок, що спір у справі № 910/5279/17 стосується прав інтелектуальної власності. За таких обставин, даний спір підлягає розгляду з урахуванням спеціалізації "спори, що пов`язані із захистом інтелектуальної власності та спори, що виникають у сфері антимонопольного законодавства".

Відповідно до п. 15, 16 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України Вищий суд з питань інтелектуальної власності починає свою роботу з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності; до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відповідно до рішення зборів суддів господарського суду міста Києва від 23.02.2016 № 1 та наказу від 24.02.2016 №10 "Про затвердження спеціалізації суддів щодо окремих категорій спорів" (зі змінами та доповненнями) суддя Усатенко І.В. не входить до переліку суддів, що розглядають спори, що пов`язані із захистом інтелектуальної власності та спори, що виникають у сфері антимонопольного законодавства у господарському суді міста Києва.

Враховуючи, що при здійсненні автоматизованого розподілу справи № 910/5279/17 порушено порядок визначення судді для розгляду справи з урахуванням спеціалізації суддів, визначеної рішенням зборів суддів господарського суду міста Києва від 23.02.2016 № 1 та наказом від 24.02.2016 № 10 "Про затвердження спеціалізації суддів щодо окремих категорій спорів" (зі змінами та доповненнями), тому самовідвід судді Усатенко І.В. є обґрунтованим, а матеріали справи №910/5279/17 підлягають передачі до автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва для автоматичного її розподілу в порядку, встановленому 32 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 35, 38 39 Господарського процесуального кодексу України та п. 15, 16 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Самовідвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи №910/5279/17 задовольнити.

2. Справу №910/5279/17 передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню.

Суддя І.В.Усатенко