РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2018Справа № 910/18216/17

За позовом публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік"(61070, м.Харків, Помірки, )

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)"(03151, м.Київ, вул. Волинська, буд. 34, )

про стягнення заборгованості за неналежне виконання організації транспортно-експедиційного обслуговування в сумі 520 133,56 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача не прибув

Від відповідача Стеренчук Р.П.(довіреність № 1-юр від 15.01.18)

Нестеришин Т.С.(довіреність № 3-юр від 15.01.18)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за неналежне виконання організації транспортно-експедиційного обслуговування в сумі 520 133,56 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням з боку ТОВ "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" зобов'язань з організації транспортно-експедиторського обслуговування, а саме порушення умов збереження переданого для перевезення товару, ПАТ "ФАРМСТАНДАРТ- БІОЛІК" спричинені збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 порушено провадження у справі №910/18216/17 та призначено до розгляду на 14.11.2017.

В судовому засіданні 14.11.2017 було оголошено перерву до 05.12.2017.

В судове засідання 05.12.2017 прибули представники сторін та надали пояснення по справі.

Представник позивача підтримав направлені 04.12.2017 через відділ діловодства суду заяви про витребування доказів від Харківської митниці ДФС та Міжнародного аеропорту "Шереметьєво".

Представник відповідача заперечив проти задоволення зазначених заяв.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд відмовив в задоволенні заяв позивача про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2017 вирішено справу № 910/18216/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання у справі №910/18216/17 призначено на 18.01.2018.

В судове засідання 18.01.2018 прибули представники відповідача, дали пояснення по справі.

Представник позивача в судове засідання 18.01.2018 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Позивач про час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою на звороті ухвали суду та повідомленням про вручення поштового відправлення № 61 9, яке отримане уповноваженими представником 05.01.2018.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Згідно з частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на той самий день.

Представники відповідача, дали пояснення по справі, проти позовних вимог заперечували та просили відмовити в їх задоволенні.

Позивач не надав заперечень на відзив відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов договору № 06.10/14 від 06.10.2014(надалі - Договір), укладеного між публічним акціонерним товариством «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)» (Експедитор), останнє взяло на себе зобов'язання з організації митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування вантажів Замовника.

Згідно умов встановлених п. 2.1. Договору, Експедитор зобов'язаний:

Укладати за рахунок Замовника договори транспортного перевезення вантажів з вантажоперевізниками (п. 2.1.1 Договору).

Здійснювати організацію транспортно-експедиторського та митно-брокерського обслуговування вантажів Замовника згідно отриманих від нього інструкцій, інформації про вантаж та відвантажувальних реквізитах у відповідності з чинними правилами перевезення вантажів (п. 2.1.2. Договору).

Пунктом 1.2. вказаного Договору також визначено, що по кожній окремій відправці вантажу Замовника складається Доповнення до Договору з вказанням конкретних умов транспортно-експедиторського та митно-брокерського обслуговування цієї відправки. Таке Доповнення є невід'ємною складовою частиною цього Договору.

Так, на виконання наведеної норми, а також положень Договору, сторонами Розрахунком вартості авіаперевезення (USD)/ Доручення на доставку вантажу авіатранспортом (EXPORT) № 47 від 06.12.2016р. (Додаток до Договору), було погоджено обсяг та умови здійснення доставки вантажу: лікарські засоби Антиген кардіоліпіновий РМП з а/п Бориспіль (Україна) до а/п Шереметьево (Росія); Відправник - ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК», Отримувач - ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав власні зобов'язання з організації транспортно-експедиторського обслуговування, а саме - порушив умови збереження переданого позивачем для перевезення товару, що спричинило необхідність заміни і повторної поставки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до умов Договору від 06.10.2014 № 06.10/14, сторонами було підписано Розрахунок вартості авіаперевезення (USD) / Доручення на доставку вантажу авіатранспортом (EXPORT) № 47 від 06.12.2016(копія міститься у матеріалах справи).

В графі «Особливі умови» зазначено: «В авіанакладній вказати: «Не допускати замороженим препарату».

Як зазначив відповідач, він належним чином виконав своє зобов'язання щодо вказування в авіанакладній згаданого формулювання. Так в авіанакладній 080 IEY 32631244 (копія міститься в матеріалах справи) в графі Handling information (інформація по обробці вантажу) зазначено: «DO NOT FREEZE THE GOODS» (не заморожувати товар).

Жодних інших зобов'язань, крім ВКАЗАТИ В АВІАНАКЛАДНІЙ відповідне застереження, сторони не погоджували.

Саме тому, відповідач наголосив, що він не був зобов'язаний надавати позивачеві такі супутні послуги як можливе перепакування вантажу в інше пакування, укладення договорів зі складами з відповідним температурним режимом, замовлення спеціального транспорту тощо.

У зв'язку з цим, відповідач не може нести будь-якої відповідальності за потенційно можливі збитки Позивача, пов'язані з впливом температури на товар, оскільки Відповідач не був зобов'язаний контролювати такий температурний режим, а за погодженням із Позивачем, лише вказав відповідне застереження в авіанакладній.

На підтвердження зазначеного, Відповідач надав суду копію Розрахунку вартості авіаперевезення (USD) / Доручення на доставку вантажу авіатранспортом (EXPORT) № 63 від 01.08.2017 (копія міститься у матеріалах справи), підписану Позивачем та Відповідачем на виконання іншого замовлення. В графі «Особливі умови» даного Розрахунку/Доручення зазначено:

1. Після доставки в а/п Бориспіль розмістити місця в холодильній камері з підтриманням температурного режиму від +2 до +8 гр. С.

2. Після доставки в а/п Мінськ розмістити місця в холодильній камері з підтриманням температурного режиму від +2 до +8 гр. С.

Розрахунок/Доручення № 63 від 01.08.2017 містить чітко закріплені зобов'язання Відповідача, як Експедитора, здійснювати зберігання вантажу з дотримання відповідного температурного режиму у спеціалізованих холодильних камерах.

В свою чергу, розрахунок вартості авіаперевезення (USD) / Доручення на доставку вантажу авіатранспортом (EXPORT) № 47 від 06.12.2016, яке є предметом розгляду у даній справі, підписаний між тими ж сторонами, таких зобов'язань не містить, а обов'язок Відповідача щодо відображення застереження про недопустимість заморожування в авіанакладній, був виконаний у повному обсязі.

Суд зазначає, що у позовній заяві Позивач акцентує увагу на ч. 2 та ч. 3 ст. 933 ЦК України, згідно яких експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, а в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі.

Позивач вказує на те, що з боку Відповідача не було заявлено будь-яких претензій та додаткових запитів до ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» щодо організації виконання зобов'язань по доставці лікарських засобів на підставі погодженого Розрахунку/Доручення.

Ст. 933 ЦК України має назву «Документи та інша інформація, що надаються експедиторові». Відповідач, дійсно, не надавав Позивачеві жодних повідомлень про недоліки одержаних від нього в межах даного замовлення документів. Однак причина заявлених Позивачем збитків не недоліки документів, а вплив температур на вантаж.

Згідно п. 2.2.1. Договору від 06.10.2014 № 06.10/14 до обов'язків Позивача як Замовника входить: підготувати вантаж до відправлення/приймання в належній тарі та упаковці, яка оберігає вантаж від псування і пошкодження на шляху слідування і під час перевалки, отримати та оплатити всі необхідні ліцензії, дозволи і декларації.

Очевидним є той факт, що порушення температурного режиму зберігання товару, пов'язане в першу чергу з пакуванням такого товару.

При цьому, зобов'язання щодо забезпечення належного пакування, яке б захищало товар від псування не лише під час перевезення, а й під час перевалки (переміщення вантажу з одного транспортного засобу на іншій) покладене на Позивача як Замовника за договором. Саме тому, немає жодних підстав покладати на Відповідача відповідальність за псування товару, яке стало наслідком власних дій Позивача.

У претензійному листі від 23.01.2017 № 80/скл (копія міститься в матеріалах справи) від ПАТ «Фармстандарт» (Російська Федерація) до Позивача щодо порушення температурного режиму, чітко зазначена причина такого порушення - відсутність належної комплектації товару для дотримання умов транспортування.

Отже, контрагент Позивача, з яким наступними своїми діями погодився і сам Позивач, визнав, що причина псування товару - неналежна упаковка вантажу, що є обов'язком Позивача, згідно п. 2.2.1. Договору.

Що стосується акту про невідповідність товару від 06.03.2017, який позивач пред'являє як доказ псування вантажу і наявності збитків, то відповідач зазначив, що вказаний акт:

- складений без участі Відповідача чи іншої незацікавленої компетентної особи;

- між пов'язаними особами (ПАТ «Фармстандарт» (Російська Федерація) є материнською компанією Позивача, оскільки станом на дату складення згаданого акту вказана особа володіла 96,9348 % акцій Позивача (https://smida.gov.Ua/db/owners/01973452/2017/l - інформація з сайту Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України міститься у матеріалах справи;

- складений не в місці (аеропорт «Шереметьево») та не в момент видачі вантажу, а в іншому місці та після перевезення вантажу ПАТ «Фармстандарт»;

- складений через 79 днів після прийняття товару (вантажу).

Зважаючи на це, має місце ситуація підписання акту про невідповідність товару між пов'язаними особами, які мають спільний інтерес, без залучення не лише Відповідача, а й будь-якої сторонньої експертної організації для підтвердження неналежної якості і псування товару, за спливом тривалого часу після прийняття товару (вантажу).

Відтак, Відповідач вважає подану Позивачем копію акту невідповідність товару від 06.03.2017, складеного ПАТ «Фармстандарт» та Позивачем, неналежним, недостовірним, недопустимим та недостатнім доказом.

Суд погоджується з такими твердженнями відповідача.

Позивач у позові зазначає «...враховуючи фактичне здійснення заміни товару, через незалежні від ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» обставини, а також приймаючи до уваги витрати понесені ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ- БІОЛІК» для виготовлення нової партії (серії) лікарських засобів на заміну зіпсованої, вважаємо, що ТОВ «ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)», як особа відповідальна за організацію доставки товару вантажотримувачу, повинна відшкодувати ПАТ «ФАРМСТАНДАРТ-БІОЛІК» спричиненні збитки у розмірі зіпсованої вартості партії товару: лікарські засоби Антиген кардіоліпіновий РМП серії № 500052/ № холін-хлорида 500/S052, у кількості 2 500 упаковок, який був переданий йому для організації доставки, а саме у розмірі вартості партії товару (1 128 150 рос. рубл.)».

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов"язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв"язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Позивач зазначає, що його збитки - це вартість зіпсованої партії товару.

При цьому єдиним доказом зіпсованості товару є акт між Позивачем та його контрагентом - ПАТ «Фармстандарт» (Російська Федерація).

Жодних висновків експертного дослідження або аналогічних вірогідних доказів зіпсованості товару, які були б видані уповноваженими на те органами - відсутні.

Крім того, Позивачем не надано доказів утилізації та знищення відповідної партії товару, що перевозилася Відповідачем, як це передбачено Правилами утилізації та знищення лікарських засобів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 24.04.2015 № 242.

Також суд зазначає, що згідно п. 4.5.1. Договору від 06.10.2014 № 06.10/14 Експедитор несе відповідальність за збитки, що виникли у Замовника внаслідок неналежного виконання умов даного договору Експедитором.

У діях відповідача суд не знайшов жодного з елементів цивільного правопорушення. Протиправна поведінка Відповідача відсутня, оскільки ним не порушено жодного свого зобов'язання. Вини у діях Відповідача також немає, оскільки він забезпечив сумлінне і належне виконання покладених на нього Договором та відповідним дорученням обов'язків. Збитки Позивача, з огляду на надані ним докази - є недоведеними.

Крім того, як свідчать матеріали справи, Відповідач, після отримання претензії Позивача звернувся до безпосередніх перевізників - авіакомпанії LOT Cargo (Польща) та ТОВ «Карголайт» - агента з продажу вантажних перевезень щодо надання відповідних роз'яснень.

Так авіакомпанія LOT Cargo (Польща) надала листа від 20.04.2017 (копія міститься у матеріалах справи) в якому пояснила, що вантаж було отримано без будь-яких пошкоджень та невідповідностей (в належній формі та стані). Вантаж зберігався за нормальних температурних умов, у відповідності з івіанакладною і не був заморожений. Не було жодної інформації про пошкодження від компанії з обробки вантажів.

ТОВ «Карголайт» у листі від 22.09.2017 № 050/17 (копія міститься у матеріалах справи) пояснило, що авіакомпанія не несе відповідальності за дотримання температурного режиму при навантажувально-розвантажувальних роботах на сегментах від складу до літака і навпаки. При цьому, згідно правил ІАТА. відправник зобов'язаний використовувати спеціальну упаковку з терморегуляцією для підтримки необхідної температури на всіх ділянках та застосувати спеціальне маркування, якщо він бажає дотримання відповідного температурного режиму.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік"(61070, м. Харків, Помірки, ) до товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)"(03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 34, ) про стягнення заборгованості за неналежне виконання організації транспортно-експедиційного обслуговування в сумі 520 133,56 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік"(61070, м.Харків, Помірки, ) відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення: 23.01.2018