ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.01.2018 м. Ужгород Справа № 907/870/17

Суддя господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи №907/870/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107», м. Ужгород

до відповідача: Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації, м. Ужгород

про стягнення 82879,26 грн.

секретар судового засідання Штундер Д.Л.,

За участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1І, представник за довіреністю;

від відповідача ОСОБА_2-К. М., представник за довіреністю;

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 14.12.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 10.01.2018 року.

Однак, у визначену дату, судове засідання не відбулось у звязку із тимчасовою втратою працездатності головуючого судді Андрейчук Л.В.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно п.п. 9 Розділу 11 Господарського процесуального кодексу України (в редакції що діє з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 15.01.2018 року, згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України, судом відкладено підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження на 24.01.2018 року.

24.01.2018 року, присутні в підготовчому судовому засіданні представники позивача та відповідача, подали суду письмову заяву в порядку п. 6 ст. 183 ГПК України, якою просять суд закрити підготовче засідання та надають згоду на початок розгляду справи по суті в той самий день.

Подану представниками сторін спільну заяву судом прийнято та задоволено.

Відтак, суд, розпочинає розгляд справи по суті.

В ході судового розгляду, представник позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на долучені до матеріалів справи документи.

Представник відповідача, в ході судового розгляду, підтвердив факт наявності заборгованості перед позивачем.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Між Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації (далі - відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» (далі - позивач) 05.01.2015 року укладено договір №1 (тимчасовий) на компенсацію витрат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом (далі - договір).

Предметом договору є зобовязання Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст. 102 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №VІІІ та інших нормативних актів, що регулюють пільгові перевезення громадян автомобільним транспортом надати ПАТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» (Перевізник) за рахунок субвенцій з державного бюджету компенсацію витрат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом загального користування. В свою чергу зобовязанням перевізника є здійснення перевезень зазначених категорій громадян на маршрутах «Ужгород Худльово», «Ужгород Палло», «ОСОБА_3 Ужгород», «Ужгород ОСОБА_4», «Ужгород Пацканьово», «Ужгород ОСОБА_5».

Дія договору у часі обмежена введенням в дію постійного договору.

Між Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації та Публічним акціонерним товариством «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» 26.02.2015 року укладено договір №1 на компенсацію витрат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом. Цей Договір вважається постійним, а відтак він припинив дію тимчасового договору.

Предметом договору є зобовязання Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА (Платник) відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст. 102 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №VІІІ та інших нормативних актів, що регулюють пільгові перевезення громадян автомобільним транспортом надати ПАТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» (Перевізник) за рахунок субвенцій з державного бюджету компенсацію витрат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом загального користування. В свою чергу зобовязанням Перевізника є здійснення перевезень зазначених категорій громадян на маршрутах «Ужгород Худльово», «Ужгород Палло», «ОСОБА_3 Ужгород», «Ужгород ОСОБА_4», «Ужгород Пацканьово», «Ужгород ОСОБА_5».

Відповідно до п.2.4 договору, сума компенсації витрат перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян у 2015 році визначається щомісячно згідно представлених Перевізником акту звіряння рахунків, акту виконаних робіт та моніторингу перевезення, але не може перевищувати протягом терміну дії договору 116800,00 грн.

Угодою від 10.04.2015 року про внесення змін до договору №1 на компенсацію витрат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом п.п.1.1 договору викладено у такій редакції: Платник бере на себе зобовязання відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №VІІІ та інших нормативних актів, що регулюють пільгові перевезення громадян автомобільним транспортом» надати Перевізнику за рахунок субвенцій з державного бюджету компенсацію витрат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом загального користування, а Перевізник зобовязується здійснювати перевезення зазначених категорій громадян на маршруті: «Ужгород Худльово», «Ужгород ОСОБА_6 (ОСОБА_5)», «Чоп-Саловка», «Ужгород ОСОБА_7», «Ужгород Анталовці», «Ужгород Часлівці», «Ужгород ОСОБА_4», «Ужгород Пацканьово», «Ужгород ОСОБА_5».

Гранична межа суми компенсації, передбаченої п.2.4 Договору змінена з 116800,00 грн. на 217210,00 грн.

Договором від 20.07.2015 року про внесення змін та доповнень до договору на компенсацію витрат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом внесено зміни до п.2.4 договору внаслідок чого змінився порядок компенсації, сума якої з 01.06.2015 року щомісячно розраховується в межах, затверджених субвенцій на поточний рік згідно розрахунку, затвердженого комісією з питань розрахунків обсягів відшкодування субвенцій перевізникам за пасажирські перевезення пільгових категорій громадян.

Свої зобовязання з перевезення пільгових категорій громадян протягом дії договору, у т.ч. у жовтні 2015 року відповідач виконав належним чином, що підтверджується актами виконаних робіт по перевезенню пільгових категорій пасажирів Ужгородського району за жовтень 2015 року. Однак позивач не компенсував витрати перевізника за перевезення пільгових категорій громадян за жовтень 2015 року загальним розміром 82тис. 879 гривень 26 копійок, доказом чого слугує акт звіряння розрахунків між Публічним акціонерним товариством «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» та розпорядником коштів державного (місцевого) бюджету Управлінням соціального захисту населення Ужгородської РДА за перевезення приміським автотранспортом пільгових категорій пасажирів станом на 01.01.2016 року.

Зміст договору свідчить, що між сторони договору виникли правовідносини з перевезення певних категорій пасажирів автомобільним транспортом загального користування.

Згідно зі ст. 306 ч.6 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 908 ч.1 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення, а згідно з ч.2 вказаної статті загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.7 Закону України «Про автомобільний транспорт», забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району, - на районні державні адміністрації.

Нормою ст. 29 ч.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

В силу ст.31 ч.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Згідно зі ст.42 ч.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

За приписами ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

В свою чергу відповідно до ст. 29 ч.2 Закону України «Про автомобільний транспорт», органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Частиною 2 ст.916 ЦК України встановлено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256.

Відповідно до ч.3 зазначеного порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно з п.2 порядку, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

В силу частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормою частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 509 ч.2 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У спірній ситуації підставою виникнення зобовязальних відносини між сторонами є факт укладання договору.

За змістом ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ч.1 ЦК України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормою ст.612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Підприємства, установи та організації для належного функціонування і здійснення передбаченої установчими документами діяльності укладають відповідні договори з іншими суб'єктами господарювання. При цьому, в деяких випадках оплата за відповідними договорами здійснюється за рахунок коштів, виділених з Державного бюджету України.

Не зважаючи на те, що у відносинах між бюджетними установами та не бюджетними підприємствами залучені бюджетні кошти, такі відносини не є бюджетними, та відносяться до цивільно-правових. Для таких цивільно-правових відносин характерна юридична рівність сторін. Тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь - яких привілеїв чи пільг у рамках виконання своїх зобов'язань за договірними відносинами.

За порушення термінів оплати, визначених умовами договору, установа чи підприємство, що фінансуються з Державного бюджету України, несуть відповідальність відповідно до законодавства і укладеного договору.

Через застосування до спірних правовідносин норм Цивільного та Господарського кодексів України, зокрема ст.617 ч.2 ЦК України та ст.218 ч.2 ГК України, обґрунтованим є висновок, відповідно до якого, відсутність бюджетних коштів у зобовязаної особи не виправдовує її фінансову бездіяльність та не звільняє від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11, 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Односторонньої відмови від виконання договору чи зміни умов його виконання не допускається. Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

Обов'язок доказування, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність встановлених фактичних обставин справи і норм права, суд дійшов висновку, що матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості в сумі 82879,26 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню повністю, оскільки позов належним чином позивачем доведено і документально підтверджено.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, відповідачем в установленому порядку не спростовані та не заперечені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 185, 202, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Станційна, 56, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Радіщева, 2 ) заборгованість в сумі 82879,26 грн. (вісімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят девять грн. 26 коп.) та у відшкодування судових витрат - суму 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.01.2018 року.

Суддя Андрейчук Л.В.