ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа № 907/533/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бойко С.М., Матущак О.І.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача (скаржника) не зявився

від третьої особи не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», вих.№55/2-03/1710/36962/2017-00/Вих від 09 листопада 2017 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 27 вересня 2017 року (підписане 28.09.2017 року), суддя Андрейчук Л.В.

у справі №907/533/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ», м. Виноградів Закарпатської області

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, м. Київ

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в :

05 липня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису №537, вчиненого 15 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 27 вересня 2017 року по справі №907/533/17 позов ТзОВ «Консервний завод «Універ» задоволено. Суд визнав вказаний вище виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду мотивоване тим, що станом на момент вчинення спірного виконавчого напису у провадженні судів перебувала справа про стягнення спірних сум заборгованості, що спростовує факт їхньої безспірності, як умову вчинення виконавчого напису, відтак, суд зазначив, що та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором та про звернення стягнення на майно, визнання договору застави недійсним (справи №907/467/16, №907/431/16) спростовує висновок нотаріуса про безспірність заборгованості боржника. Крім того, суд у рішенні вказує, що з наданого розрахунку від 06 квітня 2016 року вбачається, що перший прострочений платіж мав місце 01.03.2015 року, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням річного строку з дня виникнення вимоги, як це передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат». Одночасно, як на підставу для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки вказаним Законом (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) не передбачалося звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 27 вересня 2017 року по справі №907/533/17 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом відповідно до пункту 11 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, оскільки відповідачем надано всі необхідні документи для вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, спростовує твердження позивача про спірність грошових вимог, посилаючись на набрання законної сили рішенням суду по справі №907/431/16 щодо стягнення заборгованості, а наявність спору у справі №907/467/16 не спростовує факту безспірності грошових вимог, оскільки стосується звернення стягнення на предмет застави. Разом з тим, скаржник вказує, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису враховано, що грошові кошти від реалізації заставного майна мають лише частково задоволити вимоги відповідача, а саме: в частині заборгованості по тілу кредиту, облік і розмір якої відображено у виписках по рахунках обліку заборгованості, долучених до заяви відповідача про вчинення виконавчого напису і яка є безспірною. Щодо порушення річного строку з дня виникнення вимоги, як це передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат», скаржник звертає увагу, що спірний виконавчий напис вчинено лише на частину основної заборгованості по кредиту (тіло кредиту), з дня виникнення права вимоги за якою, минуло не більше одного року. Одночасно, наголошує, що нормами законодавства, чинного на момент вчинення спірного виконавчого напису, та положеннями договору застави, передбачено такий вид задоволення вимог обтяжувача, як вчинення виконавчого напису. У апеляційній скарзі відповідач також вказує на відсутність у матеріалах справи спірного виконавчого напису нотаріуса, який суд визнав таким, що не підлягає виконанню.

Представники учасників справи в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується підписом представника відповідача на формулярі про відкладення справи та витягом з реєстру поштових відправлень суду про надіслання позивачу та третій особі ухвали суду.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 27 вересня 2017 року по справі №907/533/17 та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (б/н від 12 січня 2018 року), в якому останній проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначав, що на момент вчинення спірного виконавчого напису заборгованість позивача перед відповідачем була спірною, при цьому, вказане підтверджується поданням касаційної скарги на судові рішення щодо стягнення з нього такої заборгованості. Поряд з тим, позивач наголошує, що на момент вчинення виконавчого напису також існував спір щодо звернення стягнення на предмет застави та щодо визнання недійсним договору застави (зустрічний позов), на підставі якого і вчинено спірний напис, що на його думку, унеможливлює вчинення виконавчого напису нотаріуса. Одночасно позивач погоджується з висновком суду першої інстанції, що вчинення спірного напису суперечить нормам законодавства, що діяло на момент укладення кредитного договору та яке не передбачало такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Від третьої особи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2011 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (в тексті договору банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» (в тексті договору позичальник) укладено договір кредитної лінії №250311.

До вказаного договору сторонами вносились ряд змін, що оформлені додатковими угодами №1 від 02.08.2011 року, №2 від 20.10.2011 року, №3 від 30.03.2012 року, №4 від 09.10.2012 року, №5 від 27.08.2013 року.

З урахуванням вказаних вище додаткових угод банк надав позичальнику кредит у розмірі 6 837 500 доларів США з остаточним терміном повернення не пізніше 31 грудня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором кредитної лінії №250311 від 25 березня 2011 року (по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним, комісій, можливих штрафних санкцій, інших платежів, передбачених кредитним договором) 25 березня 2011 року сторонами укладено договір застави обладнання №250311-о, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №353.

15 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №537, щодо звернення стягнення на предмет застави за договором застави обладнання №250311-о від 25 березня 2011 року в рахунок погашення частини основної заборгованості (тіла кредиту) ТзОВ «Консервний завод «Універ» перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором кредитної лінії №250311 від 25 березня 2011 року в розмірі 4 825 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.05.2017 року становить 127 738 497,50 грн.

Судом встановлено, що 29 травня 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі зазначеного вище виконавчого напису відкрито виконавче провадження №54014863, в межах якого накладено арешт на заставне майно позивача та заборону на його відчуження.

В липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису №537, вчиненого 15 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, таким, що не підлягає виконанню.

Позивач посилається, зокрема, на: - спірність вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ТзОВ «Консервний завод «Універ», у звязку з наявністю судових спорів між сторонами; - порушення річного строку, передбаченого ст.88 ЗУ «Про нотаріат»; - порушення вимог ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким на момент укладення кредитного договору не передбачалось такого виду задоволення вимог обтяжувача, як вчинення виконавчого напису.

Як зазначалось вище, рішенням місцевого господарського суду позов задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню спірний виконавчий напис нотаріуса.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з огляду на наступне:

Відповідно до п.19 ч.1 ст.34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Згідно з ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1.1, 1.2 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (п.п.3.1, 3.2, 3.5 глави 16 розділу ІІ вказаного вище Порядку).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Колегією суддів встановлено, що станом на час вчинення спірного виконавчого напису (15 травня 2017 року) спір по справі №907/431/16 вже був вирішений.

Так, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року по справі №907/431/16, серед іншого, присуджено до стягнення з ТзОВ «Консервний завод «Універ» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором кредитної лінії №250311 від 25.03.2011 року в розмірі 7 603 888,03 доларів США, що еквівалентно 194 016 244,64 грн., в тому числі 5 986 500 дол. США заборгованість по простроченому кредиту, 1 560 851,25 доларів США заборгованості по прострочених відсотках, 55 775,86 доларів США заборгованості по строковим нарахованим процентам, 760,92 доларів США заборгованості по простроченій комісії, та суму 32 052 138,38 грн., в тому числі 21 714 278,14 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 6 755 149,65 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 3327,18 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії, 2 220 786,66 грн. три відсотки річних за несвоєчасне погашення кредиту, 1 357 521,46 грн. три відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків, 1075,29 грн. три відсотки річних за несвоєчасну сплату комісії.

Вказане рішення місцевого господарського суду залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2017 року та набрало законної сили. В касаційному порядку рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного суду по справі №907/431/16 не переглядались (касаційні скарги боржника повернуті без розгляду).

При цьому, подача касаційної скарги не свідчить про існування спору, оскільки станом на момент вчинення спірного виконавчого напису щодо частини основної заборгованості (тіла кредиту), набрало законної сили рішення по справі №907/431/16 щодо стягнення заборгованості, в тому числі і тіла кредиту, відтак, така заборгованість вже не була спірною, а навпаки підтверджена рішенням суду. При цьому, судом враховано, що вказана у виконавчому написі заборгованість по тілу кредиту (4 825 000 доларів США) є меншою, ніж присуджена до стягнення заборгованість по тілу кредиту за рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року по справі №907/431/16 (5 986 500 дол. США).

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду, що станом на момент вчинення спірного виконавчого напису у провадженні судів перебувала справа про стягнення спірних сум заборгованості.

Також судом встановлено, що у Господарському суді Закарпатської області знаходиться справа №907/467/16 за первісним позовом ПАТ «Державний ощадний банк» до ТзОВ «Консервний завод «Універ» про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави у сумі 20 763 700 грн., шляхом визнання права власності; за участю третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору фірма «UNIMATIK KFT» (Угорщина, м. Ніредьгаза) до ТзОВ «Консервний завод «Універ» про визнання права власності на майно; та за зустрічним позовом ТзОВ «Консервний завод «Універ» до ПАТ «Державний ощадний банк» про визнання недійсним договору застави обладнання №250311-о від 25.03.2011 року, разом з тим, колегія суддів вважає, що наявність в суді даного спору не спростовує висновків про безспірність частини заборгованості щодо тіла кредиту, про яку йде мова у спірному виконавчому написі нотаріуса.

Слід зазначити, що станом на час вирішення спору, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року провадження у справі №907/467/16 зупинено до набрання законної сили рішеннями у справах №907/692/17, №907/533/17 та №907/553/17.

Разом з тим, звернення кредитора до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє його права звернутися до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису на частину заборгованості, яка при цьому, вже підтверджена рішенням суду в іншій справі. Обирати спосіб звернення стягнення на предмет застави є правом кредитора, а відтак обрання одного способу захисту не суперечить вчиненню боржником дій щодо іншого способу захисту, з метою вчасного задоволення своїх вимог.

Крім того, в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд зазначає, що перший прострочений платіж мав місце 01.03.2015 року, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням річного строку з дня виникнення вимоги, як це передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Так, згідно з ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ вказаного вище згадуваного вище Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Як вбачається з спірного виконавчого напису, останній вчинено щодо задоволення вимог на погашення заборгованості позивача перед відповідачем лише на частину основної заборгованості (тіла кредиту) в розмірі 4 825 000 доларів США, право вимоги на яку у відповідача виникло починаючи з 03 червня 2016 року.

З огляду на наведене, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про порушення ст.88 ЗУ «Про нотаріат» щодо строку вчинення напису.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи знаходиться копія спірного виконавчого напису №537, вчиненого 15 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (арк. справи 8 том ІІ), зважаючи на що, твердження апелянта про відсутність у матеріалах справи спірного виконавчого напису не відповідає дійсності.

Як на підставу для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції також посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки вказаним Законом (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) не передбачалося звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Однак, слід зазначити, що частиною 1 ст.590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.6 ст.20 ЗУ «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Поряд з тим, у пункті 6.4 договору застави обладнання №250311-о від 25 березня 2011 року сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або в позасудовому порядку згідно Законодавства та цього Договору.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ст.6 ЦК України).

Слід зазначити, що вказаний пункт договору не визнавався недійсним та є чинним (в тому числі і на момент вчинення спірного виконавчого напису).

Разом з тим, у п.3 додаткової угоди №2 до договору застави, посвідченої 20.10.2011 року (після набрання чинності Законом №3795-VI від 22.09.2011 року) приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованої в реєстрі за №1527, сторонами погоджено, що всі інші умови договору застави залишаються без змін і сторони підтверджують за ними свої зобовязання. Вказана додаткова угода в розумінні ст.509 ЦК України є правочином, що підтверджує домовленість сторін про можливість звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису.

Відтак, у п.6.4 укладеного між сторонами договору застави передбачено такий вид звернення стягнення на предмет застави як виконавчий напис нотаріуса, що не суперечить вимогам ч.6 ст.20 ЗУ «Про заставу» та ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

З огляду на все наведене вище, колегія суддів вважає, що спірний виконавчий напис нотаріуса вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, у звязку з чим, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, беручи до уваги положення ст.129 ГПК України, з позивача слід стягнути на користь відповідача (скаржника) 1 760 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги. Судовий збір за подання позову в розмірі 1 600 грн. слід залишити за позивачем.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.129, 240, 270, 273, 275, 277, 281, 282 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 27 вересня 2017 року по справі №907/533/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» (90300, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Промислова, 1, ) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) 1 760 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Господарському суду Закарпатської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №907/533/17 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повну постанову складено 26.01.2018 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_7