РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Справа № 918/469/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

заявника (ініціюючого кредитора): представник не з'явився;

прокурора (апелянта): прокурор Кондратюк А.В.;

позивача: представник не з'явився;

боржника (відповідача): ліквідатор ОСОБА_1;

кредиторів: представники не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області від 20.11.17р. на ухвалу господарського суду Рівненської області, постановлену 07.11.17р. суддею Політикою Н.А. о 12:19год., у м.Рівному, повний текст складено 07.11.17р. у справі № 918/469/16

за позовною заявою Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області

до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост"

про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі відділення 100/17 АБ "Укргазбанк"

до боржника ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційна фірма "Фрост"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

07.09.2017р. заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області звернувся до господарського суду із позовною заявою до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди у сумі 303506,08грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач під час проведення будівельних робіт з реконструкції приміщення допустив порушення зобов'язання, визначеного вказаним Законом України та не уклав договір про пайову участь із селищною радою і відповідно, в подальшому, не сплатив кошти пайової участі, які призвели до збитків у вигляді неодержаного доходу. Не укладення відповідачем договору про пайову участь та невиконання зобов'язання, що прямо передбачені ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" спричинило ОСОБА_2 селищній раді збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) згідно статті 22 ЦК України в сумі 303506,08грн., які підлягають відшкодуванню. Внаслідок неправомірних дій відповідача селищна рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів. Відповідно місцева прокуратура в межах повноважень звернулася до господарського суду з даною позовною заявою в особі селищної ради в порядку статті 2, 29 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 07.11.2017р. у справі №918/469/16 відмовлено у задоволенні заяви (позовної заяви) Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303 506,08грн. у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі відділення 100/17 АБ "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про визнання банкрутом.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди є необґрунтованим, Так, прийняття або неприйняття пропозиції позивача щодо укладення договору у даному випадку не є обов'язком відповідача, а відтак відмова останнього від підписання договору пайової участі після завершення відповідного будівництва не суперечить нормам чинного законодавства. Позивачем (прокурором) не доведено, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Разом з тим, постановою господарського суду Рівненської області від 06.12.2016р., зокрема, ПП ВКФ "Фрост" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, тоді як звернення селищної ради з листом до директора банкрута про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури відбулося лише 19.07.2017р. Згідно статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. В даному випадку відсутні правові підстав для стягнення з відповідача заявлених прокурором збитків.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Заступник прокурора Рівненської області повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою від 20.11.2017р., в якій просить, ухвалу господарського суду Рівненської області від 07.11.2017р. у справі №918/469/16 скасувати; прийняти нове рішення, яким позов заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області до ПП ВКФ "Фрост" задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки про відмову в задоволенні позову, у звязку із необґрунтованістю вимог прокурора зроблені судом за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст.22, 623, 1166 ЦК України, ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, без належної оцінки наявних у справі доказів. Так, 08.09.2014р. ДАБІ у Рівненській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта "Реконструкція частини приміщень хлібокомбінату під цех з виготовлення поліетиленових виробів" (по вул. Ковпака, 26, смт. Гоща) до експлуатації за №РВ 89, згідно якої кошторисна вартість об'єкта становить 3793835грн. Однак, у порушення вимог статті 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та вимог п.2.1 Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури смт.Гоща, №659 від 19.09.2012, відповідачем не сплачено до місцевого бюджету в якості пайової участі у створенні інфраструктури, грошові кошти у сумі 303506,08грн. На думку суду, підстави вимагати від відповідача сплати величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відсутні, оскільки єдиною підставою для стягнення вказаної суми є договір, який між ОСОБА_2 селищною радою та ПП ВКФ "Фрост" не укладався. У той же час, судом не враховано, що відповідно до п.п. 2.1, 2.2., 3.1 Положення та ч.2, 3 ст.40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" згідно яких укладення договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування є обов'язковим. При цьому, обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва. Ухилення замовника будівництва від укладення такого договору є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством. Апелянт зазначає, що саме відповідач під час проведення будівельних робіт з реконструкції приміщення допустив порушення зобов'язання, визначеного вказаним Законом, не уклавши договір про пайову участь із селищною радою та, в подальшому, не сплативши кошти пайової участі. При цьому, скаржник зазначає, що відповідач не звертався до селищної ради з пропозицією укласти договір пайової участі, що не заперечувалось та підтверджено матеріалами справи. У той же час, суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту порушення відповідачем вимог законодавства, які призвели до збитків у вигляді неодержаного доходу. Однак, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є протиправною формою поведінки, внаслідок якої селищна рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, судом зазначено той факт, що підприємством-боржником не здійснювалось будівництво об'єкта нерухомості, а проводилась лише реконструкція приміщення. Скаржник також не погоджується з висновком суду, щодо відсутності у відповідача обов'язку укладати договір про пайову участь і сплачувати пайовий внесок в силу затверджених змін до згаданого Положення рішенням селищної ради №352 лише 18.11.2016р. При цьому, апелянт посилається на відповідні норми Закону та правову позицію ВСУ від 01.02.17р. у справі №3-1441гс16 та від 22.03.17р. у справі №908/312/16. Також помилковим є висновок суду, про те, що оскільки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про готовність об'єкта до експлуатації прийнято без зауважень, зокрема, щодо відсутності договору пайової участі або необхідності його укладення підтверджується відсутність порушень законодавства з боку відповідача. Однак, у відповідності до норм чинного законодавства зазначений орган контролю не наділений на законодавчому рівні повноваженнями щодо перевірки повноти та своєчасності виконання забудовниками обов'язку щодо пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту. За наведених обставин, скаржник вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам щодо рішення з господарського спору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2017р. апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області у даній справі прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 24.01.2018р.

22.01.2018р. на адресу апеляційного суду від прокуратури Рівненської області надійшли пояснення по справі у порядку статті 42 ГПК України. Прокурор по справі у поясненнях зазначає, що постановою господарського суду від 06.12.2016р. ПП ВКФ "Фрост" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1 Статтею 1 Закону про банкрутство визначено поняття кредитора. Згідно ч. ч. 1,2,4-6,8 ст. 23 вказаного Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. У відповідності до абз. 4 ч.8 вказаної статті Закону поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Таким чином, прокурор зазначає, що позовні вимоги до відповідача про стягнення 303 506,08грн. необхідно розглядати у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Окрім цього, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом зазначено, що ОСОБА_2 селищна рада звернулася із листом до директора ПП ВКФ "Фрост" про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща лише 19.07.2017р., тобто після визнання відповідача банкрутом. Однак, судом не враховано, що вказаний лист із пропозицією укласти договір направлено відповідачу у зв'язку із тривалим невиконанням у добровільному порядку вимог ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". Так, зазначений обов'язок відповідача виник задовго до направлення листа селищною радою. А тому, враховуючи, що за відповідачем законодавством закріплено обов'язок взяти участь у створенні інфраструктури смт.Гоща, який останнім не виконано, тому селищною радою направлено лист з метою спонукання до сплати відповідних коштів в позасудовому порядку. В оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що Положенням №659 від 19.09.2012 не передбачено укладення договору, а лише рішенням №352 від 18.11.2016 затверджено зміни до вказаного Положення, де і зазначено про обовязок укладення відповідного договору. А, оскільки, реконструкція частини приміщень хлібокомбінату під цех завершилась 08.09.2014, до внесення відповідних змін в Положення то, на думку суду, укладення договору про пайову участь та, відповідно, сплати коштів в разі проведення реконструкції, не передбачено. Проте, у відповідності до п.1.2 Положення №659, терміни, застосовані у цьому Положенні, використовуються у значенні, встановленому ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". В силу вимог зазначеного Закону та ЗУ "Про архітектурну діяльність" відповідач, здійснивши реконструкцію об'єкта нерухомого майна, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту.

Позивач ОСОБА_2 селищна рада, відповідач (боржник) Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма "Фрост" та ініціюючий кредитор ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі відділення 100/17 АБ "Укргазбанк" не скористалися правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки явка учасників судового процесу в судове засідання обов'язковою не визнавалася, останні належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 24.01.2018р. прокурор підтримала свої доводи викладені у апеляційній скарзі та поясненнях по справі.

Ліквідатор ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційна фірма "Фрост" (відповідача/боржника) у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та пояснення арбітражного керуючого - ліквідатора боржника (відповідача) розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвалу господарського суду Рівненької області від 07.11.2017р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Постановою господарського суду Рівненської області від 06.12.2016р., зокрема, Приватне підприємство виробничокомерційну фірму "Фрост" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1

Повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури про банкрутство ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" було опубліковано на сайті Вищого господарського суду України за № 38189 від 07.12.2016р.

07.09.2017р. заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області звернувся до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди у сумі 303 506 грн. 08 коп. (а.с. 1-4, мат.оск.).

В обґрунтування позовної заяви прокурор зазначає, що рішенням ОСОБА_2 селищної ради від 19.09.2012р. №659, затверджено Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща, Порядок розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури смт. Гоща у разі будівництва обєктів, загальна кошторисна вартість яких не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами та типовий договір про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща. Дія Положення поширюється на всіх замовників будівництва, незалежно від форм власності, які здійснюють будівництво на території смт.Гоща, за винятком тих, хто виключений із цього переліку п.1.5 порядку. Так, згідно пункту 2.1. Положення, передбачено, що пайова участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до селищного бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, згідно з договором. Вивченням місцевою прокуратурою інформації щодо стану законності у сфері розвитку інфраструктури на території Гощанського району Рівненської області, в тому числі повноти надходження коштів до місцевого бюджету при укладенні договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури, встановлено, що 08.09.2014р. Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Рівненській області зареєстровано декларацію про готовність обєкта "Реконструкція частини приміщення виробничого корпусу під цех з виготовлення поліетиленових виробів" до експлуатації №РВ 89, замовником якого є юридична особа - Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма "Фрост", кошторисна вартість обєкта становить 3793,835 грн. Враховуючи наведені Положення та Порядок, позивач зазначає, що відповідач відповідно до ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" зобовязаний був сплатити в місцевий бюджет в якості пайової участі у створенні інфраструктури грошові кошти. Оскільки відповідач не виконав обовязку щодо укладення договору з ОСОБА_2 селищною радою та сплати коштів пайової участі, 19.07.2017р. селищною радою був направлений лист №02-29/1359 на адресу відповідача щодо необхідності укладення договору, який залишений відповідачем без задоволення. Відповідно до п. 2.4. Положення розмір пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт.Гоща з урахуванням інших передбачених законом відрахувань становить 8 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта для нежитлових будівель та споруд. З огляду на вказане, позивачем визначена загальна сума пайового внеску в розмірі 303 506,08грн. Прокурор зазначає, що не укладення відповідачем договору про пайову участь та невиконання зобов'язання, що прямо передбачені статтею 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" спричинило ОСОБА_2 селищній раді збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) згідно ст. 22 ЦК України в сумі 303506,08грн. Відповідно до ст. 11 ЦК України відповідний обовязок відповідача звернутися до органу місцевого самоврядування для укладення договору пайової участі виник зі ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" і невиконання такого обов'язку завдало позивачу збитки, які підлягають відшкодуванню згідно ст. ст. 22, 623 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11.09.2017р. матеріали позовної заяви Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди у сумі 303 506,08грн. передано за підсудністю для розгляду в межах справи №918/469/16 про банкрутство ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" (а.с.23-24, мат.оск.).

11.09.2017р. протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали вказаної позовної заяви Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303 506 грн. 08 коп. передано судді для подальшого розгляду в межах справи №918/469/16 про банкрутство Приватне підприємство виробничокомерційну фірму "Фрост".

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.09.2017р. призначено справу №918/469/16 до розгляду в частині розгляду заяви Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303 506,08 грн. 08 коп.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.10.2017р. відкладено розгляд справи №918/469/16 в частині розгляду позовної заяви Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303506,08грн. на 07.11.2017р.

Згідно абзацу 4 частини 1 статті 2 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017р.) господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною 2 згаданої статті передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Статтею 29 ГПК України визначено повноваження прокурора як учасника судового процесу у позовному провадженні, та передбачено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача (частина 2 вказаної норми).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Підстави для здійснення прокурором представництва держави в суді визначені у частинах 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно чинної редакції статей 2, 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами 2 або 3 статті 25 Закону України "Про прокуратуру" (згідно внесених змін - стаття 23 ЗУ "Про прокуратуру").

Пунктами 1, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012р. №7 (із змінами) роз'яснено, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частинами 2, 3 статті 23 ЗУ "Про прокуратуру".

Так, звертаючись до суду із даним позовом прокурор вказував, що підставою для вжиття місцевою прокуратурою заходів представницького характеру є факт неналежного здійснення ОСОБА_2 селищною ради захисту інтересів територіальної громади ОСОБА_2 селищної ради у сфері пайової участі забудовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної соціальної інфраструктури сільської ради, що проявляється у невжитті упродовж більше 2 років ефективних та всіх можливих заходів для виконання відповідачем вимог чинного законодавства в частині укладення згаданого договору. Дана бездіяльність призводить до недоотримання місце бюджетом коштів, що у свою чергу призводить до неможливості належного виконання органом місцевого самоврядування своїх функцій у бюджетній сфері та негативно впливає на фінансування створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сільської ради. Враховуючи норми ГПК України (в редакції до 15.12.2017р.), Закону України "Про прокуратуру" та статті 6, 7, 13, 143 Конституції України органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах виступає, орган місцевого самоврядування, якому згідно Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" надано повноваження органу виконавчої влади. У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає ОСОБА_2 селищна рада.

Враховуючи наведені обставини та норми Закону, звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області є правомірним.

Згідно частини 6 статті 12 ГПК України (в редакції з 15.12.2017р.) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону про банкрутство провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Розглянувши заяву (позовну заяву) про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303506,08 грн., дослідивши матеріали оскарження ухвали від 07.11.2017р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, на виконання частини 1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ОСОБА_2 селищною радою Гощанського району було прийнято рішення від 19.09.2012р. №659, згідно якого затверджено Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща, Порядок розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури смт. Гоща у разі будівництва обєктів, загальна кошторисна вартість яких не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами та типовий договір про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща (а.с. 18, мат.оск.).

Відповідно до пункту 1.1. Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща, яке розроблено відповідно до вимог статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" з метою врегулювання суспільних відносин, повязаних з порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Гоща у звязку з будівництвом обєктів на території селища (а.с.19-20, мат.оск).

Пунктом 2.1. зазначеного Положення, передбачено, що пайова участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до селищного бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, згідно з договором.

Відповідно до частини 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Згідно пункту 2.4. Положення розмір пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Гоща з урахуванням інших передбачених законом відрахувань становить 8 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для нежитлових будівель та споруд.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до частини 5 статті 40 вказаного Закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, який є підставою для сплати пайового внеску у визначеному в ньому розмірі та строки.

Таким чином, єдиною підставою для сплати величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є договір, що також визначено і Положенням про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща (пункту 2.2. Положення).

Однак, між ОСОБА_2 селищної ради (позивач) та ОСОБА_3 підприємством виробничо-комерційною фірмою "Фрост" (відповідач) договір про пайову участь не укладався, і у позивача відсутні підстави вимагати укладення такого договору, оскільки обєкт будівництва введений в експлуатацію.

При цьому, 08.09.2014р. Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Рівненській області зареєстровано декларацію про готовність обєкта "Реконструкція частини приміщення виробничого корпусу під цех з виготовлення поліетиленових виробів" до експлуатації № РВ 89.

Відповідно до частини 3, 4, 6, 8, 9, 10 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури; об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Таким чином, положеннями статті 40 вказаного Закону визначено зобовязання Замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті), що має відбуватись згідно з Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, затвердженим органом місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Інших прямо визначених зобов'язань Замовника дана норма Закону не містить.

Враховуючи положення даної статті щодо порядку укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та передбачених нею істотних умов відповідного слід дійти висновку, що величина та необхідність сплати коштів пайової участі встановлюється в договорі, який і породжує безпосередні зобов'язання зі сплати коштів пайової участі з визначенням розміру та строків сплати.

Пункт 3.1. Положення сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури смт. Гоща передбачає, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника до селищної ради про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Згідно пункту 3.4. Положення договір містить умови щодо розміру у відсотковому значенні від загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, банківські реквізити, рахунок, на який мають перераховуватись кошти, строк (графік) сплати, майнові та інші права сторін, їх відповідальність, у тому числі відповідальність замовника за прострочення термінів сплати коштів, невиконання договору та інше.

Як уже зазначалося, стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містить вказівку на необхідність укладення між сторонами договору пайової участі до прийняття об'єкту в експлуатацію.

При цьому, як уже зазначалося між сторонами позивачем ОСОБА_2 селищною радою та відповідачем - ОСОБА_3 підприємством виробничо-комерційною фірмою "Фрост" договір пайової участі до введення об'єкту в експлуатацію ну укладався, такі докази відсутні у матеріалах оскарження. Також відсутні своєчасного вирішення відповідного переддоговірного спору.

Так, 08 вересня 2014 року завершилась реконструкція вищезгаданого обєкта, а договір про пайову участь у розвитку інфраструктури з ОСОБА_2 селищною радою не укладався, оскільки у відповідності до Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща, яке затверджено рішенням селищної ради № 659 від 19.09.2012р., не передбачено укладання даного договору в разі проведення реконструкції.

Лише 18.11.2016р. селищна рада рішенням №352 затвердила зміни до Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури у відповідності до якого, зокрема, у разі проведення реконструкції обєктів нерухомого майна, підприємство зобовязане звернутись з пропозицією про укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури.

Разом з тим, Декларація про готовність об'єкта до експлуатації була прийнята Інспекцією без жодних зауважень (зокрема, щодо відсутності договору пайової участі або необхідності його укладання).

Відсутність будь-яких зауважень з боку Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю при наданні вказаних документів має суттєве значення, оскільки відповідно до положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", саме на цей орган покладається обов'язок здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль.

В матеріалах справи відсутні докази виявлення будь-яких порушень, при планових або позапланових перевірках Інспекції, що також вбачається зі змісту Декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Крім того, звернення позивача до відповідача з листом, в якому вказувалося на необхідність укласти Договір пайової участі відбулося вже після прийняття об'єкту в експлуатацію, декларація про готовність об'єкту до експлуатації була зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю до звернення позивача.

Отже, прийняття або неприйняття пропозиції позивача щодо укладення договору у даному випадку не є обов'язком відповідача, а відтак відмова останнього від підписання договору пайової участі після завершення відповідного будівництва не суперечить нормам чинного законодавства.

За наведених обставин, не укладення відповідачем договору пайової участі після введення об'єкта в експлуатацію, як встановлено судом, не є порушенням відповідної норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тому не може призвести до негативних наслідків. Крім того, органом місцевого самоврядування своєчасно не вжито всіх можливих і залежних від нього заходів залучення забудовника до пайової участі.

Щодо доводів прокурора про спричинення відповідачем ОСОБА_2 селищній раді збитків у формі упущеної вигоди у сумі 303506,08грн. (неодержаного доходу) у звязку із не укладення відповідачем договору про пайову участь та невиконання зобов'язання, що прямо передбачені ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (частини 1, 2 статті 614 ЦК України).

Згідно частин 1, 2 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина 1 статті 225 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника (постанова Верховного Суду України від 25.02.2015 р.). У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Під терміном "збитки" розуміються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи і шкодою (збитками) зумовлений необхідністю встановлення того факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що спричинила шкоду (збитки) іншій особі. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправної поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

Так, в обґрунтування позовної заяви, прокурор зазначає, що відповідач порушив визначені статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зобовязання, що полягає в неукладенні договору пайової участі, що потягло за собою несплату відповідачем коштів пайової участі, від так і недоотримання позивачем відповідних надходжень до бюджету.

Однак, прокурором у даному випадку не доведено, що саме неправомірні дії відповідача щодо не укладення договору є тією безпосередньою причиною, що спричинила шкоду - позбавила селищну раду можливості отримати прибуток.

Прокурором не обґрунтовано та не доведено факту порушення відповідачем вимог законодавства, не надано належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що були досліджені в ході судових засідань під час розгляду даного спору. Не доведено, що саме внаслідок винних дій відповідача, селищна рада понесла збитки у вигляді неодержаного доходу

Також, між не укладенням договору та неотриманням коштів пайового внеску відсутній безпосередній причинний зв'язок, оскільки саме по собі укладення договору не гарантує сплату пайового внеску, в разі ж укладення відповідного договору, несплата пайового внеску є заборгованістю, а не збитками.

При цьому, суд апеляційної інстанції, звертає увагу прокурора на те, що заявлений ним позов про стягнення (відшкодування) з відповідача збитків саме у формі упущеної вигоди у сумі 303506,08грн. є безпідставним.

Так, заявлення позову у збитків у формі упущеної вигоди може мати місце лише за наявності певних підстав чи обставин.

Частиною 2 статті 22 ЦК України серед іншого визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вимоги прокурора в інтересах держави в особі селищної ради про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі укладення відповідачем відповідного договору про пайову участь. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами (доказами), що свідчили б про реальний прибуток, який могла б і повинна була отримати ОСОБА_2 селищна рада, якщо б відповідач не здійснював певні протиправні дії. При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно частини 1 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Постановою господарського суду Рівненської області від 06.12.2016р., зокрема, Приватне підприємство виробничокомерційну фірму "Фрост" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1, а ОСОБА_2 селищна рада звернулася з листом до директора ОСОБА_3 підприємства виробничокомерційної фірми "Фрост" про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури смт. Гоща лише 19.07.2017р., що підтверджується листом від 19.07.2017 року № 02-29/1359, тобто після визнання Приватне підприємство виробничокомерційну фірму "Фрост" банкрутом.

Наведені обставини вкотре підтверджують відсутність законних та правових підстав для задоволення заявленого прокурором позову в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303506, 08грн.

З урахуванням наведеного та положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви (позовної заяви) Заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рівненської області до ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303 506 грн. 08 коп.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі на ухвалу суду від 07.11.2017р., які є тотожними з доводами позовної заяви є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, спростовуються вищевикладеним та матеріалами оскарження ухвали і не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора про стягнення з ОСОБА_3 підприємства виробничо-комерційної фірми "Фрост" збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 303506,08грн. у даній справі прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Заступника прокурора Рівненської області від 20.11.17р. не підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270 - 272, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області від 20.11.17р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року у справі №918/469/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали оскарження у справі №918/469/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 26.01.2018 року

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.