КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 911/2883/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Зикін Д.Т. ( довіреність № Др15-0118 від 02.01.18)

від відповідача: Слободянюк А.П. (довіреність № 09/18 від 09.01.18)

розглядаючи апеляційну скаргу комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області"

на рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 року

у справі № 911/2883/17 (суддя: Щоткін О.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз"

до комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області"

про стягнення 948 434,18 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача про стягнення 948 434, 18 грн. за типовим договором розподілу природного газу №09420YJIPUFT016, з яких: 825 639,70 грн. - сума основного боргу, 85 963,00 грн. - пеня, 10 092, 72 грн. - 3% річних, 26 738,76 грн. - інфляційні втрати.

30.10.2017 позивачем подано до суду лист, в якому останній повідомив, що у зв'язку з частковою оплатою, заборгованість відповідача станом на 27.10.2017 склала 763 687, 64 грн., в якості доказу надав платіжні доручення про часткову оплату.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.10.2017 року у справі №911/2883/17 позовні вимоги задоволено частково. В частині стягнення з відповідача 25 505,35 грн. основного боргу провадження у справі припинено. Стягнуто з комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" 763 687 грн. 64 коп. основного боргу, 85 963 грн. 00 коп. пені, 10 092 грн. 72 коп. 3% річних, 26 738 грн. 76 коп. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повної оплати наданих послуг, тому позовні вимоги з урахуванням часткової сплати заборгованості є обґрунтованими та доведеними. Також, на підставі ст. 625 ЦК України у зв'язку неналежним чином проведеною оплатою стягнув 3 відсотки річних, інфляційні втрати та на підставі п. 9.2 договору пеню.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - комунальне підприємство "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не прийняв до уваги порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із постачальником природного газу, на якого покладено обов'язок , затвердженого постаново КМУ від 18.06.2014 № 217 (Порядок розподілу коштів). Також, зазначив, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим відповідача було позбавлено можливості надати свої усні та письмові пояснення по справу. Окрім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач не має змоги своєчасно розраховуватися за отримані послуги з розподілу природного газу у зв'язку з важким майновим станом, наявною заборгованістю населення за надані відповідачем послуги з централізованого опалення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 р. апеляційну скаргу комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" на рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 року у справі № 911/2883/17 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 12.12.2017 р.

08.12.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 розгляд справи було відкладено до 22.01.2018 року, в зв'язку з неявкою уповноваженого представника відповідача, який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 22.01.2018 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити: рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.01.2016 року між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" та Комунальним підприємством "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" був укладений типовий договір розподілу природного газу №09420YJIPUFT016 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу.(а.с.10-17)

За умовами зазначеного договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду. (п. 6.4. договору ). Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.3. договору)

На виконання умов договору позивач надав відповідачу в січні-березні 2017 року послуги з розподілу природного газу на суму 1 270 815,46 грн., що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу від 31.01.2016, від 28.02.2016, від 31.03.2016.(а.с.18-20).

В порушення умов договору, відповідач частково оплатив отримані послуги в розмірі 445 175,76 грн.

Оскільки відповідачем лише частково було виконано зобов'язання щодо оплати за послуги з транспортування природного газу, позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 825 639,70 грн. за січень, лютий та березень 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів повного виконання свого зобов'язання щодо повної оплати наданих послуг, тому позовні вимоги з урахуванням часткової сплати заборгованості є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір, є договором про надання послуг.

Як унормовано ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач зобов'язання щодо транспортування природного газу в період січень, лютий, березень 2017 року виконав в повному обсязі, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу (а.с. 18-20). При цьому, зазначені акти підписані уповноваженими представниками обох сторін, без зауважень та посвідчені печатками.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за надані послуги виконав неналежним чином, здійснивши оплату частково.

При цьому, при розрахунку суми боргу суд першої інстанції вірно звернув увагу на те , що частина боргу в розмірі 36 446,71 грн. була погашена в період з 31.08.2017 по 25.09.2017 до моменту подачі позовної заяви до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. В той же час, заборгованість в розмірі 25 505,35 грн. відповідачем була погашена після звернення позивача з позовом до суду, тому судом першої інстанції правомірно було припинено провадження в цій частині боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також, у період розгляду справи, в суді першої інстанції, позивачем були подані платіжні доручення, на підтвердження часткового погашення боргу, що свідчить про зменшення заборгованості відповідача зі сплати послуг за користування природним газом. Основний борг по оплаті послуг з розподілу природного газу було частково оплачено згідно акту від 31.01.2017 (за січень) в загальній сумі 61 952,06 грн.( 36 446,71 грн.+ 25 505,35 грн ) (а.с.30-71)

Отже, заборгованість відповідача зі сплати послуг за користування природним газом зменшилась, шляхом часткового погашення боргу та на час винесення рішення становила 763 687, 64 грн. (825 639,70 грн. - 61 952,06 грн.)

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів повного виконання зобов'язання щодо повної оплати наданих послуг, оскільки відповідачем було порушено умови договору та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, судом першої інстанції правомірно було задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 763 687, 64 грн. При цьому, відповідачем контррозрахунку суми боргу надано не було.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача, у зв'язку з несвоєчасною оплатою на надані послуги пеню в розмірі 85 963,00 грн. за отриманні послуги у лютому та березні 2017, яка нарахована: за актом від 28.02.2017 на суму 438 591, 48 грн. (з 10.03.2017 по 07.09.2017) та за актом від 31.03.2017 на суму 286 804,68 грн. (з 10.04.2017 по 07.09.2017). (а.с.19-20), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зазначає на наступне.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами п. 8.2. Типового договору розподілу природного газу сторони обумовили, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, тому позовна вимога про стягнення пені в розмірі 85 963,00 грн. за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому та березні 2017 правомірно була задоволена судом першої інстанції.

Також, позивачем були заявлені вимоги, щодо стягнення з відповідача 10 092, 72 грн. 3% річних та 26 738, 76 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому-березні 2017.

Як визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає їх арифметично вірними, а тому позовна вимога про стягнення 10 092, 72 грн. 3% річних та 26 738, 76 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг правомірно було задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, та докази які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 763 687, 64 грн. основного боргу, 85 963,00 грн. пені, 10 092, 72 грн. 3% річних та 26 738, 76 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення з відповідача 25 505,35 грн. основного боргу суд правомірно припинив провадження, оскільки вищевказана сума боргу була погашена відповідачем під час слухання справи в суді першої інстанції. Також, вірним є висновок суду першої інстанції щодо відмови в стягненні боргу в розмірі 36 446,71 грн., оскільки вищевказана сума боргу була погашена до прийняття позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змоги своєчасно розраховуватися за отримані послуги з розподілу природного газу у зв'язку з важким майновим станом, наявною заборгованістю населення за надані відповідачем послуги з централізованого опалення, а кошти, отримані від споживачів теплової енергії надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання , а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог , встановлених цим кодексом та іншими законами.

Отже, відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан, кредиторська заборгованість тощо не звільняють відповідача від обов'язків, та не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності, а виконання взятих на себе договірних зобов'язань, зокрема щодо здійснення розрахунків за отримані послуги з розподілу природного газу за договором не можу ставитись у залежність від зазначених обставин.

Стосовно посилання апелянта на порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із постачальником природного газу, на якого покладено обов'язок, затвердженого постаново КМУ від 18.06.2014 № 217 (Порядок розподілу коштів), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.4. типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуг з розподілу природного газу здійснюється споживачем , який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплати послуг з розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховуються як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, відповідач зобов'язаний остаточно розрахуватись за отримані послуги з розподілу природного газу до десятого числа місяця, наступного за звітним. А порядок розподілу коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку за отримані послуги, оскільки вказаний порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальниками природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки , але не замінує домовленість сторін договору щодо строків та обов'язку оплатити вартість вже отриманих послуг, а також не припиняє зобов'язання боржника щодо сплати боргу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим відповідача було позбавлено можливості надати свої усні та письмові пояснення по справу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу господарського суду від 28.09.2017 року про призначення справи до розгляду, відповідач отримав 05.10.2017 року (а.с.2), а оскаржене рішення суду було винесено 30.10.2017, отже у відповідача було достатньо часу для направлення письмових пояснення щодо розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незадоволення клопотання про відкладення розгляду справи, та ненадання можливості надіслати письмові пояснення у справі, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки нормами чинного законодавство визначено право суду, а не обов'язок щодо відкладення розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 30.10.2017 року у справі №911/2883/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області" на рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 року у справі №911/2883/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 року у справі №911/2883/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2883/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 01.02.2018 року

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.Г. Сітайло

Л.Г. Смірнова