ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1992/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Принцевської Н.М.,

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

Секретар судового засідання Бендерук Є.О.

(м.Одеса, проспект Шевченка, 29, Одеський апеляційний господарський суд)

за участю представників учасників процесу:

Від ПАТ "Українська залізниця" - ОСОБА_1, довіреність № 1778, від 26.10.17;

від ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" - ОСОБА_2, довіреність № 51, від 11.01.18;

від ПрАТ "Центральний гірночо-збагачувальний комбінат"- не з'явились;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2017 року

у справі №916/1992/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 59770 грн.,

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_3

час та місце ухвалення рішення: 24.10.2017, м. Одеса, пр-т Шевченка,29, Господарський суд Одеської області, зал судових засідань №13,

вступну та резолютивну частину рішення проголошено о 11:15

повний текст рішення складений 25.10.2017,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.2017 по справі №916/1992/17 порушено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та призначено до розгляду на 17.01.2018 на 10-00 год.

У судовому засіданні 17.01.2018 відповідно до вимог ст. ст. 283, 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивні частини постанови.

14.08.2017 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення 59770 грн. з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Позов обґрунтовано тим, що у березні 2017 року зі станції Іллічівськ Одеської залізниці ДП «МТП «Чорноморськ» здійснило відправлення вагонів №№60636834, 53503132, 61179404, 67192658 на станцію Грекувата Придніпровської залізниці. При проходженні вагону через станцію Пятихатки Придніпровської залізниці, вагони №№60636834, 53503132, 61179404, 67192658, відповідно супроводжувані накладними №№42571653, 42571638, 42571661, були зважені на динамічних вагах, які вбудовані в рейкову колію та виявлено, зокрема, що у вагоні №61179404 відповідачем завантажено вантаж, що на 3850 кг більше за вказану у накладній №42571661 та на 3600 кг більше за вантажопідйомність вагону, у вагоні №67192658 відповідачем завантажено вантаж, що на 4300 кг більше за вказану у накладній №42571661 та на 4300 кг більше за вантажопідйомність вагону, про що складено акт загальної форми №1629 від 25.03.2017 та комерційний акт №456809/9/8 від 27.03.2017. На підставі вказаних актів позивачем нараховано штраф за невірно вказану у накладній масу вантажу в розмірі 59770,00 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.10.2017 (суддя Малярчук І.А.) позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ на користь Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Придніпровська залізниця ПАТ „Українська залізниця 59770 грн. штрафу, 1600 грн. судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області обґрунтовано доведеністю позовних вимог і відповідністю їх матеріалам справи та чинному законодавству.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2017 у справі № 916/1992/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано порушенням Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги і не досліджено докази, що ставлять під сумнів правильність зазначених у комерційному акті даних, а також допустимість спірного комерційного акту як доказу по даній справі, оскільки залізницею не виконано обовязки визначення маси вантажу за результатами перевірки усієї партії одночасно та оформлення одного комерційного акту, чим порушені вимоги п. 7 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, яким передбачено, що недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно і оформлюється одним комерційним актом.

При цьому, комерційний акт № 456809/9/8 від 27.03.2017 складено лише відносно вагонів № 61179404 та № 67192658, в той час як вивантаження надлишків вантажу (глини бентонітової) в загальному розмірі 21050 кг вивантажені з партії, що складалася з пяти вагонів №№ 53503132, 60636834, 55329353, 61179404, 67192658 відвантаженого одним відправником (ДП «МТП «Чорноморськ» на адресу одного одержувача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»).

Крім того, ст. 52 Статуту залізниць України та п. 12 Правил видачі вантажів на станції призначення передбачено, що залізниця зобовязана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажу, який завантажений залізницею.

Проте, доказів того факту, що на станції прибуття (Грековата Придніпровської залізниці) повторно перевірялася маса вантажу до або під час видачі вантажоодержувачу не надано, у тексті накладної відсутні будь-які докази перевірки стану вантажу на станції призначення, що судом не прийнято до уваги.

В апеляційній скарзі також зазначено, що позивачем до позовної заяви не додано доказів перевірки маси тари вагонів під час контрольного зважування, оскільки, в розділі Д комерційного акту № 456809/9/8 від 27.03.2017 «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» вказано, що фактично при комісійному зважуванні вагонів на справних 150т вагонних вагах виявилось: у вагоні № 61179404 брутто вагона 96900 кг, тара з документу 23800 кг. У вагоні № 67192658 брутто вагона 97800 кг, тара з документу 2400 кг»

Між тим, на думку заявника апеляційної скарги, зазначений факт має суттєве значення, оскільки трафаретна маса тари вагонів не завжди відповідає фактичній масі вагону, що також ставить під сумнів точність даних, зазначених у комерційному акті.

Апелянт вважає, що у порушення вимог п. 22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, яким передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, залізницею не надано належних доказів, що зважування відбувалося на станції відправлення та призначення на вагах одного типу та однаковим способом.

Щодо порушення залізницею норм митного законодавства, на думку апелянта, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що залізницею не проводилось вивантаження та перевантаження вантажу, а лише відвантаження надлишку вантажу, оскільки згідно із п. 3 ч. 2 ст.191 Митного кодексу України, перевізники зобовязані не розпочинати вивантаження чи перевантаження товарів без дозволу органу доходів і зборів.

Крім того, згідно з п. 2.16. Інструкції працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

При цьому, у накладній № 42571661 у графі № 18 - «Відмітки митниці» міститься інформація щодо знаходження вантажу під митним контролем та зазначений номер періодичної митної декларації ПМД № 110050004/2017/000588. Факт знаходження вантажу під митним контролем не заперечується сторонами та не спростований судом першої інстанції.

В обґрунтування вказаних обставин, скаржник зазначає, що до графи 49 накладної - «Відмітки залізниці», залізницею внесено запис про складання:

Акту від 01.03.2017 № 10354 про вивантаження 3850 кг;

Акту від 01.03.2017 № 10353 про вивантаження 4300 кг.

В апеляційній скарзі також зазначено, що судом невірно застосовано норми матеріального права, оскільки такі правові наслідки, як сплата неустойки (штрафу, пені) настають відповідно до вимог ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання. Між тим, на думку відповідача, договором, яким є залізнична накладна (ст. 909 ЦК України), не передбачена така відповідальність.

Законність застосування як підстави для цивільно-правової відповідальності у спірних правовідносинах Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457, є доволі спірною. Статут залізниць на думку апелянта не є законодавчим актом в розумінні ст. 548 Цивільного кодексу України, який може встановлювати забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «МТП «Чорноморськ» за накладною №42571661 відвантажило зі станції Іллічівськ Одеської залізниці для ПАТ «Центральний гірно-збагачувальний комбінат» на станцію Грековата Придніпровської залізниці вантаж у вагонах №№61179404, 67192658 (а.с.8-9).

На станції Пятихатки Придніпровської залізниці перевізником здійснено перевірку маси вантажу у вказаних вагонах та виявлено, що у вагоні №61179404 завантажено вантаж, що на 3850 кг більше за вагу, вказану у накладній №42571661 та на 3600 кг більше за вантажопідйомність вагону, у вагоні №67192658 завантажено вантаж, що на 4300 кг більше за вагу, вказану у накладній №42571661 та на 4300 кг більше за вантажопідйомність вагону, про що складено комерційний акт №456809/9/8 від 27.03.2017 (а.с. 11-13).

Вказані обставини стали підставою нарахування відповідачу по справі штрафу, відповідно до вимог ст. 122, 129, 128 Статуту залізниць України.

За приписами ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно зі ст.6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до матеріалів справи перевезення вантажу- глини бентонітової у вказаних вище вагонах, оформлено відправником однією залізничною накладною №42571661 (а.с. 8-9), отже, партія вантажу у даному випадку складає 138750 кг та згідно з відомістю вагонів завантажена у два вагони №№ 61179404, 67192658, перевірку яких, щодо ваги вантажу здійснено залізницею.

Отже посилання ДП «МТП «Чорноморськ» в апеляційній скарзі на порушення позивачем вимог п.7 Правил складання актів затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 в частині того, що перевірка здійснена не всієї партії вантажу, оскільки часткове вивантаження здійснено в 5 вагонах суперечить фактичним обставинам і не мають бути прийняті до уваги.

Щодо доводів апеляційної скарги про не здійснення залізницею перевірки маси вантажу всіх пяти вагонів на станції призначення колегія суддів зазначає.

Як вказує скаржник, згідно із ст. 52 Статуту залізниць України та п. 12 Правил видачі вантажів на станції призначення залізниця зобовязана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажу, який завантажений залізницею. Тобто, на думку порту, за відсутності такої перевірки, комерційний акт не може бути доказом по даній справі.

Між тим, в розділі «Є» комерційного акту від 27.03.2017 зазначено, що під час перевірки вантажу на станції призначення різниці проти цього акту не встановлено. Вказана відмітка станції підписана уповноваженими особами залізниці. Зазначена відмітка виконана відповідно до приписів п. 12 Правил складання актів, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо маси отриманого вантажу у вказаних вагонах з урахуванням комерційного акту (а.с. 138).

Отже вказані доводи не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки суперечать фактичним обставинам та наявним у справі доказам.

Як встановлено Господарським судом Одеської області та підтверджується наявними документами зважування вагонів за накладною №42571661 на станції відправлення здійснено на вагонних електромеханічних вагах тип/модель ВВ7419-100-2НС виробництва ВАТ «Точмаш» які пройшли повірку у встановленому порядку.

Із наданої позивачем копії технічного паспорту засобу вимірювання техніки ваг вагонного типу ВВ-7419 заводський №1, які встановлені на станції Пятихатки Придніпровської залізниці вбачається, що ваги повірені у встановленому порядку 01.02.2017 та визнані придатними до експлуатації.

Згідно з комерційним актом від 27.03.2017 при комісійному зважуванні вагонів на справних 150 т вагах, повірених у встановленому порядку виявилось: у вагоні №61179404 брутто вагону 96900 кг, тара з документу 23800 кг, нетто 73100 вантажопідйомність вагону 69500 кг, що більше маси нетто, вказаної у документі на 3850 кг. У вагоні №67192658 брутто вагону 97800 кг, тара з документу 24000 кг, нетто 73800 кг, вантажопідйомність вагону 69500 кг, що більше маси нетто, вказаної в документі на 4300 кг.

Тобто, зважуючи вагони на станції Пятихатки залізницею взята тара з залізничної накладної №42571661, яка оформлена відповідачем по справі та перевірка ваги здійснювалась однаковим способом, а саме: зважуванням вагонів на вагонних вагах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, щодо неперевірки залізницею фактичної ваги тари, що могло призвести до невірного висновку про перевантаженість вагонів, а також щодо доводів невстановлення судом у який спосіб, а саме на вагонних електромеханічних вагах чи на вагонних тензометричних вагах здійснювалось зважування, суперечать фактичним обставинам, у звязку з чим не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що залізницею при здійсненні часткового відвантаження вантажу із вагонів порушено митне законодавство України не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на наступне.

Залізнична накладна №42571661, за якою здійснювалось перевезення вантажу у двох спірних вагонах у графі №18 якої міститься відмітка щодо знаходження вантажу під митним контролем із зазначенням періодичної митної декларації.

Відповідно до п. 2.16 Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами і працівників залізниць України, затвердженої Наказом державної митної служби України, Міністерства транспорту та звязку України від 18.08.2008 №1019/1143, працівники залізниці не мають права віддавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-яку операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або заміну ідентифікаційних знаків чи маркування нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Згідно з п. 1.1 цю інструкцію розроблено з метою узгодження дій посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами і працівників залізниць України. Дія інструкції поширюється на всіх фізичних і юридичних осіб незалежно від форм власності, місця знаходження (місця проживання), які переміщують через митний кордон України товари (вантажі) у залізничних вантажних поїздах (вагонах, контейнерах).

Отже, обмеження, встановлені п.2.16 Інструкції, стосуються митного оформлення при переміщенні вантажів через митний кордон України. Проте ніяким чином не впливають на зважування вагонів та встановлення фактичної ваги вантажу, що перевозився у спірних вагонах.

Таким чином, вказані обмеження порядку відвантаження вантажу який знаходиться під митним контролем, у даному випадку не стосується встановлення самого факту перевантаження вагонів, а також оформлення комерційного акту та відповідно нарахування штрафу за порушення правил оформлення перевізних документів затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та встановлені Статутом залізниць України.

При цьому слід відзначити, що Митним кодексом України не передбачено обовязковий дозвіл у разі часткового відвантаження вантажу із вагону у звязку із виявленням невідповідності заявленої ваги у залізничній накладні вазі, яка виявлена при зважуванні вагонів (перевантаженням) на попутній станції, що передбачено відповідними Правилами.

Згідно з вимогами ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Приписами ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України унормовано, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. При цьому, ст. 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 Статуту.

За вимогами зазначених статей підставою для накладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей в накладній є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту залізниць України. При застосуванні ст. ст. 118, 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення відправником зазначених вище порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині того, що судом невірно застосовано норми матеріального права, оскільки такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені) настають відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання, суперечать нормам чинного законодавства, і не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо розрахунку і обґрунтованості штрафу, який підлягає стягненню з відповідача по справі виходячи із вартості провізної плати за перевезення вантажу у вагонах, яка вказана у залізничній накладній №425711661 і складає 59770,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2017 року у справі №916/1992/17 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2017 року у справі №916/1992/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.10.2017 року у справі №916/1992/17 залишити без змін.

Повернути матеріали справи №916/1992/17 до Господарського суду Одеської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.01.2018 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: А.І. Ярош

ОСОБА_4