ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2018 р. Справа № 917/1009/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (довіреність № 146 від 29.09.2017)

представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 31-16-0.6-6/2-18 від 02.01.2018)

прокурор не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава (вх. №3693 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.09.2017 у справі № 917/1009/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко», м. Заводське

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 29.11.2011 № 10

за участю прокуратури Полтавської області

ВСТАНОВИЛА:

22.06.2017 Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просило суд визнати укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки № 10 від 29.11.2011 р., зареєстрований у Чорнухинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис за № 01627 від 18.01.2012, на тих саме умовах і на той саме строк відповідно до ЗУ "Про оренду землі").

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції за письмовим зверненням прокуратури Полтавської області № 05/2-854вих-17 від 28.07.2017 (вх. № 9435 від 31.07.2017) у справу для захисту інтересів держави в особі відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області вступив прокурор.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.09.2017 у справі № 917/1009/17 (суддя Бунякіна Г.І.) позов задоволено; визнано укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 29.11.2011 №10, зареєстрованого у Чорнухинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис за № 01627 від 18.01.2012, про поновлення зазначеного договору № 10 на тих саме умовах і на той саме строк - п. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі». Повний текст рішення складено 26.09.2017.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області із даним рішенням місцевого господарського суду не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження доказів, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 20.09.2017 у справі № 917/1009/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райз-Максимко» у повному обсязі. Судові витрати відповідач просить стягнути з позивача. Скаржник також звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2017 для розгляду справи № 917/1009/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 задоволено клопотання відповідача про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Прийнято апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава до провадження та призначено до розгляду на 19.12.2017 об 11:00 год. Позивача зобовязано надати відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

Відповідно до розпорядження від 19.12.2017 у справі № 917/1009/17, протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.12.2017, у зв'язку з відпусткою судді Істоміної О.А., для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко», м. Заводське, Лохвицький район, Полтавська область про відкладення розгляду справи та про участь у судовому засіданні по справі № 917/1009/17 в режимі відеоконференції. Розгляд справи № 917/1009/17 відкладено на 30.01.2018 об 11:30 год. Ухвалено провести судове засідання 30.01.2018 об 11:30 год. з використанням системи відеоконференцзвязку. Доручено Лохвицькому районному суду Полтавської області (37200, Полтавська область, м. Лохвиця, вул. Перемоги, 8) забезпечити проведення судового засідання у справі № 917/1009/17 в режимі відеоконференції в приміщенні вказаного суду 30.01.2018 об 11:30 год.

Позивач та прокурор відзивів на апеляційну скаргу не надали, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку за поданою апеляційною скаргою відповідача.

Неявка прокурора не є перешкодою для перегляду справи за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Згідно положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача та відповідача перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не оспорюється учасниками справи, 29.11.2011 між Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» та Чорнухинською районною державною адміністрацією укладено договір оренди землі № 10, за умовами якого (пункти 1, 2, 15) орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 15,7 га, в тому числі рілля 15,7 га, кадастровий № :00:033:0007, що знаходиться в адміністративному підпорядкуванні на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договір зареєстровано у Чорнухинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис за № 01627від 18.01.2012 року. Земельна ділянка передана орендареві 19.01.2012 згідно Акту прийому передачі обєкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди № 10 від 29.11.2011.

Невідємними частинами договору згідно пункту 42 є план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передавання обєкта оренди, проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 8 Договору останній укладено на 5 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Отже, кінцевою датою дії зазначеного договору є 18.01.2017.

Відповідно до пункту 8.1 договору сторони обумовили, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Маючи намір та бажання в подальшому використовувати вказану земельну ділянку за її цільовим призначенням, позивач (орендар) до сплину зазначеної дати (18.01.2017) в термін, обумовлений пунктом 8 договору, 04 серпня 2016 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (з огляду на зміни в земельному законодавстві в частині повноважень, зокрема, органів виконавчої влади, щодо передачі земельних ділянок у власність або користування згідно Закону України від 06.09.2012 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та постанови КМУ № 5 від 14.01.2015 р. «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру») із клопотанням № 1602 (вх. № 5832/0/1-16 від 29.08.2016) про намір продовжити дію договору оренди, до якого згідно опису вкладення у цінний лист додав належним чином завірені фотокопії статуту ПрАТ «Райз-Максимко», договору оренди землі, довіреності представника та три оригінальні примірники додаткової угоди на продовження дії договору оренди земельної ділянки № 10 від 29.11.2011, підписаних орендарем (том 1 аркуші справи 57-58).

Орендодавець на вказане клопотання відреагував листом № 7777-16-7777.5-7011/2-16 від 29.09.2016, яким запропонував внести зміни до договору в частині строку його дії (7 років) та розміру орендної плати (12 % нормативної грошової оцінки), а також провести нормативну грошову оцінку та розробити агрохімічний паспорт поля (том 1 аркуші справи 55-56).

Клопотанням № 2604 від 14.12.2016 позивач повідомив про погодження із запропонованими відповідачем умовами та просив підписати додаткову угоду (том 1 аркуші справи 15-17). До цього клопотання орендарем додано три оригінальні примірники додаткової угоди на продовження дії договору оренди земельної ділянки № 10 від 29.11.2011, підписаних орендарем, витяг із державного земельного кадастру про земельну ділянку, довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, копію попереднього договору оренди земельної ділянки.

Позивач стверджує, що відповіді на вказане клопотання від відповідача він не отримував і запропонований орендарем проект Додаткової угоди щодо продовження дії Договору оренди земельної ділянки орендодавець не підписав.

Посилаючись на наявне зволікання з боку відповідача щодо підписання змін про продовження дії договору оренди землі від 29.11.2011 (реєстраційний № 01647), порушення прав орендаря, продовження користування ПАТ «Райз Максимко» спірною земельною ділянкою, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якій на підставі частини шостої статті 33 Закону України просив визнати укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки № 10 від 29.11.2011, зареєстрований у Чорнухинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис за № 01627 від 18.01.2012 на тих саме умовах і на той саме строк.

Відповідач проти позову заперечував, вважаючи, що Договір не може бути пролонгованим, оскільки позивач не розробив агрохімічний паспорт поля, який є обовязковим при передачі земельних ділянок в користування відповідно до пунктів 3.2 та 3.5 Порядку ведення агрохімічного паспорту поля земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства Аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011 №536.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції визначився, що вимоги позивача про визнання укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки № 10 від 29.11.2011 на тих саме умовах і на той саме строк (з урахуванням п. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі») є обґрунтованими та правомірними.

Судом першої інстанції встановлено, що орендар своєчасно (04.08.2016) до сплину терміну дії договору оренди землі від 29.11.2011 повідомив про наміри продовжити договірні взаємовідносини; після 18.01.2017 орендар продовжує платно та за цільовим призначенням користуватися земельною ділянкою, що підтверджується довідкою № 47 від 02.02.2017 Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, довідкою № 34-28-99.3-37/0/14-17 від 31.01.2017 року з кількісного обліку земель Відділу Держгеокадастру у Чорнухинському районі Полтавської області (том 1 аркуш справи 18-19); у місячний строк після закінчення строку дії договору орендодавцем не було письмово повідомлено (листом-повідомленням) про заперечення у поновленні договору; відповідач не надав суду належні докази направлення листа № 27-16-0.3-526/2-17 від 25.01.2017 та отримання останнього орендарем. При цьому, суд першої інстанції відхилив заперечення відповідача відносно відсутності підстав для поновлення договору, оскільки заперечення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області ґрунтуються виключно на листі № 27-16-0.3-526/2-17 від 25.01.2017, яким позивачеві запропоновано надати витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 34,1832 га та розробити агрохімічний паспорт поля.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач у своїй апеляційній скарзі в якості підстав для його скасування зазначає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а надані суду докази досліджені не обєктивно та неповною мірою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем не розроблено агрохімічний паспорт поля, який є обовязковим при передачі земельних ділянок у користування, у звязку з чим договір оренди землі від 29.11.2011 №10 не може бути поновлений.

Однак під час зясування обставин спору між сторонами у даній справі колегія суддів апеляційної інстанції вбачає в рішенні суду першої інстанції неправильне застосування норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, і вимагають виходу за межі апеляційної скарги, зважаючи на нижченаведене.

Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності у відповідності до статті 116 Земельного кодексу України є рішення виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, у тому числі розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (стаття 17 Земельного кодексу України).

Земельний кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлював, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень).

Згідно частини першої статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, враховуючи, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди, належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами населеного пункту (на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області) Чорнухинська районна державна адміністрація була належним державним органом виконавчої влади по розпорядженню земельною ділянкою на час укладення спірного договору.

В подальшому, Законом України від 06.09.2012 за № 5245- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013, внесено зміни до Земельного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Наказом від 25.01.2013 № 40 Міністерство аграрної політики України затвердило зміни до Положення про Головні управління Держземагенства в областях, згідно з пунктом 4.32 якого Головні управління Держземагенства в областях наділені повноваженнями передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах областей.

Відповідно до пунктів 1 та 5 частини першої постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державне агентство земельних ресурсів України реорганізоване шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» було передбачено реорганізацію територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у зв'язку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Враховуючи, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та знаходиться за межами населеного пункту, розпорядником земель за договором оренди землі на час вирішення даного спору є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає два випадки пролонгації договору оренди.

Так, згідно частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Згідно частини пятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Як свідчать матеріали справи, договір оренди землі укладено між ПАТ «Райз-Максимко» та Чорнухинською районною державною адміністрацією 29.11.2011.

Даний договір укладено строком на 5 років (пункт 8 Договору).

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. (пункт 8.1 Договору).

Договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 42 Договору).

Вказаний договір зареєстрований у Відділі Держкомзему у Чорнухинському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель 18.01.2012 вчинено відповідний запис.

Таким чином, строк дії спірного договору - до 18.01.2017.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.08.2016 позивач звернувся до відповідача з клопотанням (письмове повідомлення вих. № 1602; том 1 аркуш справи 57) про продовженням терміну дії договору оренди терміном на 7 років, додавши проект додаткової угоди щодо поновлення договору оренди землі №10 від 29.11.2011.

Отже, позивач, на підставі частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 8.1 договору, до спливу строку дії договору звернувся до відповідача із повідомленням про свій намір поновити договір оренди землі, запропонувавши змінити строк його дії.

У відповідь, відповідач запропонував позивачу укласти договір оренди на 7 років, встановити орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також провести позивачу за власний рахунок нормативну грошову оцінку земельної ділянки та розробити агрохімічний паспорт поля (лист №7777-16-7777.5-7011/2-16 від 29.09.2016; том 1 аркуш справи 55).

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції з 12.02.2015) при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Згідно частини десятої статті 93 Земельного кодексу України строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років.

Статтею 288.5.1 Податкового кодексу України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків та більше 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

В листі № 2604 від 14.12.2016 (том 1 аркуш справи 46) позивач погодився з пропозицією відповідача стосовно встановлення орендної плати в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та строку дії договору 7 років.

До вказаного листа позивач додав:

- три підписаних позивачем оригінальних примірників додаткової угоди на продовження дії договору оренди земельної ділянки з новими умовами (з урахуванням пропозиції відповідача щодо розміру орендної плати 12 відсотків нормативної грошової оцінки), для підписання;

- витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку;

- довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

- копію попереднього договору № 10 від 29.11.2011 оренди земельної ділянки площею 15,7000 га.

Отже, сторони досягли згоди щодо зміни певних умов договору, у зв'язку з чим мали б укласти відповідну додаткову угоду, але цього не було зроблено.

Позивач, не отримавши відповіді від відповідача, не звернувся до суду із позовом про визнання додаткової угоди укладеною на погоджених сторонами умовах.

Таким чином, правовідносини сторін з приводу поновлення договору оренди землі в порядку частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» залишилися неврегульованими.

В подальшому, у червні 2017 року, після спливу строку дії договору, позивач звернувся до суду із позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №10 від 29.11.2011 на тих самих умовах та на той самий строк (7 (сім) років з урахуванням вимог Закону України «Про оренду землі»).

В позові позивач просить поновити договір оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору оренди землі він продовжує користуватись земельною ділянкою, а відповідач не надсилав йому заперечень в поновленні такого договору.

Однак, для поновлення договору оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» сторони в обовязковому порядку укладають додаткову угоду в місячний строк.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача, як зацікавленої особи до відповідача з проектом додаткової угоди на погоджених умовах про поновлення договору оренди землі після спливу строку його дії.

За приписами частини девятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Таким чином, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди землі у разі відмови орендодавця в укладенні додаткової угоди чи зволіканні в її укладенні.

Разом із тим, позивачем не надано суду доказів відмови відповідача в укладенні додаткової угоди відповідно до частини восьмої статті 33 вказаного Закону чи зволікання в її укладенні.

За змістом позовної заяви позивач просить суд поновити договір оренди землі №10 від 29.11.2011 на тих самих умовах та на той самий строк.

Однак вказані умови не відповідають вимогам, які були викладені відповідачем в листі позивачу (№7777-16-7777.5-7011/2-16 від 29.09.2016), оскільки відповідач пропонував встановити розмір орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та термін дії договору оренди - 7 років, а позивач погодився на вказані умови, про що свідчить лист №2604 від 14.12.2016.

Таким чином, запропоновані позивачем у позовній заяві умови договору не відповідають волевиявленню відповідача.

Вимоги частини восьмої статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивачем не виконано.

Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Однак додаткова угода до договору оренди землі №10 від 29.11.2011, яка надана позивачем до суду, передбачає орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі 10006,00 грн. в рік, що не відповідає волевиявленню відповідача.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції приймає до уваги доводи відповідача про те, що відповідно до пунктів 3.2 та 3.5 Порядку ведення агрохімічного паспорту поля земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства Аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011 №536 результати агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення використовуються при проведенні грошової (нормативної та експертної) оцінки земель, визначенні розмірів плати за землю, плануванні заходів щодо відтворення родючості ґрунтів та підвищення урожайності сільськогосподарських культур, коригуванні агротехнологій і сівозмін, проведенні еколого-агрохімічного районування (зонування) території, моніторингу земель та ґрунтів, визначенні сировинних зон для вирощування сільськогосподарської продукції для виготовлення продуктів дитячого та дієтичного харчування та придатності для ведення органічного землеробства, розробленні рекомендацій щодо раціонального та екологічно безпечного застосування агрохімікатів та в інших випадках, передбачених законодавством, наявність агрохімічного паспорта поля земельної ділянки є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи те, що позивач не розробив агрохімічний паспорт поля, що є обовязковою умовою в силу закону при передачі земельних ділянок у власність чи користування, а надана позивачем до суду додаткова угода не відповідає волевиявленню відповідача, тому немає законодавчих підстав для укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі саме на умовах, визначених позивачем.

Виходячи з положень статті 11 Цивільного кодексу України, статті 2 Закону України «Про оренду землі» відповідно до яких права та обов'язки сторін виникають з актів цивільного законодавства й укладеного договору, та частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених у даній справі позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування прийнятого судом першої інстанції у даній справі рішення через невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, через що у справі слід ухвалити нове рішення, яким у позові слід відмовити.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову, тому у відповідності до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 269, 273, пунктом 2 частини першої статті 275, пунктами 1, 4 частини першої статті 277, статтями 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.09.2017 у справі № 917/1009/17 скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Райз Максимко» (37240, Полтавська область, Лохвицький район, м. Заводське, вул. Матросова, 10; ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (36039, м. Полтава, вул. Уютна, 23; ) 1760,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01.02.18

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пелипенко Н.М.