ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. Справа № 914/2124/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за № 14/4-11/3 від 13.12.2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 року (суддя Горецька З.В., повний текст рішення складено та підписано 06.12.2017 року)

у справі № 914/2124/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ», м.Новий Розділ Львівської області

про стягнення 265 657, 52 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - договір № 14/4278/17 від 30.08.2017 року про надання правової допомоги;

від відповідача: ОСОБА_3 - договір б/н від 31.05.2016 року про надання правової допомоги; ОСОБА_4 (не підтверджені повноваження)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» про стягнення 265 657, 52 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 року у справ № 914/2124/17 в позові ПАТ «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу за № 14/4-11/3 від 13.12.2017 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме, скаржник стверджує, що з аналізу положень ст.ст. 1-3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає в себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 368 від 12.01.2018 року, в якому просить в задоволення апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що сплата заборгованості до вступу в дію Закону № 1730, є безумовною підставою для застосування ч. 3 ст. 7 Закону України, відповідно до якої неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі продавець) та ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» (надалі покупець) був укладений договір №13/2840-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу (надалі договір). Згідно умов договору позивач зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець зобовязався передати покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ за обсягом до 80 475 тис. куб. м.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором на загальну суму 98 404 081,69 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, що підписані та скріплені печатками обох сторін.

Відповідно до п.6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався у повному обсязі 31.12.2014 року, що й не заперечується позивачем. Однак, позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, вимоги п.6.1 договору.

Позивач при звернення до суду першої інстанції просить стягнути з відповідача 10 916,54 грн. 3% річних та 254 740,98 грн. інфляційних втрат (за період з 14.01.2014 року 31.12.2014 року.)

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Судовою колегією встановлено, що 30.11.2016 р. набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 вказаного вище Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно зі статтею 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Частиною першою статті 3 цього Закону унормовано, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. № 93 затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначені дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Водночас, частина третя статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; нею передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Дана правова позиція підтримана в постанові Вищого господарського суду України від 10.10.2017 року у справі № 914/123/17.

Враховуючи те, що заявлені до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати були нараховані на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 року залишити без змін.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.01.2018 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Костів Т.С.