Суд
судді Верховного Суду К. М. Пількова
3. Кредитним договором було передбачено, що повернення кредиту, нарахування процентів та пені здійснюється у валюті кредиту. Заставою було забезпечено виконання в тому числі зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів та пені. Враховуючи це, Банк зараховував кошти, що надійшли від Позичальника на виконання рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/734/14, здійснюючи конвертування у долари США, що, на думку судів першої та апеляційної інстанції, не відповідало рішенню суду у справі № 924/734/14.
4. Коли Позичальник звернувся до Банку з листом про зняття обтяження із заставленого майна, Банк повідомив Позичальнику листом про відсутність підстав для припинення застави, оскільки існує заборгованість за кредитним договором.
5. Апеляційний суд, постанову якого залишив без змін Верховний Суд, виходив з того, що "підтвердження виконання рішення суду зі сплати заборгованості, а отже й припинення зобов'язання Позивача перед Відповідачем, є винесення постанови про закінчення виконавчого провадження […] та підставою для припинення права застави". Очевидно, апеляційний суд вважав, що рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/734/14 було виконане сплатою у гривні еквіваленту суми заборгованості, стягнутої цим рішенням, у зв'язку з чим зобов'язання за кредитним договором є припиненим.
6. Постанова Верховного Суду мотивована тим, що, зважаючи на те, що Позивач виконав рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/734/14, яким з нього на користь Відповідача стягнуто еквівалент у гривні заборгованості за кредитним договором, тому позовні вимоги про визнання застави припиненою підлягають задоволенню.
7. З такою позицією не можна погодитись, у зв'язку з чим висловлюю цю окрему думку.
8. У касаційні скарзі Відповідач вказав на невідповідність позицій суду першої та апеляційної інстанцій вимогам законодавства, зокрема частині 2 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України. Тобто однією з підстав касаційного оскарження було неправильне застосування норм матеріального права.
9. У статті 533 ЦК України закріплені загальні положення виконання грошового зобов'язання. Вирішуючи питання про застосування, серед іншого, норм цієї статті, Верховний Суд України у постанові від 01.11.2017 у справі № 697/307/15-ц дійшов висновків про те, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).
10. Судове рішення, про виконання якого йшлося у справі № 697/307/15-ц, є рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2009 у справі № 2-192/2009. Приймаючи у цій справі рішення про стягнення боргу за кредитним договором у швейцарських франках, суд так само вказав у резолютивній частині рішення суму боргу, яка підлягає стягненню, у швейцарських франках, та еквівалент цієї суми у гривнях за офіційним курсом Національного банку України.
12. З урахуванням викладеного вважаю, що Верховний Суд у цій справі повинен був прийняти постанову, якою задовольнити касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ТОВ "НВФ "Адвісмаш" до ПАТ "Дельта Банк".
Суддя К. Пільков