Суд
справа № 922/2186/17
Колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі: Погребняк В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. винесено ухвалу від 25.01.2018 про повернення без розгляду касаційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2017 у справі №922/2186/17, роз'яснено скаржнику про його право звернутися з касаційною скаргою через Харківський апеляційний господарський суд.
Мною, Катеринчук Л.Й., при винесенні зазначеної ухвали було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому.
Згідно з пунктом 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017: "До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.".
Аналізуючи перше речення зазначеного пункту із застосуванням граматичного способу тлумачення норм права, вважаю, що воно складається із двох окремих речень, які протиставляються одне одному, як такі, що поєднані сполучником "а".
Зокрема, перша частина речення: "…. апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди" протиставляється другій частині речення: "а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.".
Отже, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка дасть змогу формувати електронну справу для розгляду в судах, тільки паперові матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією ГПК України. А перша частина речення встановлює інший (протилежний) порядок подання касаційних чи апеляційних скарг та не містить пролонгації дії норм ГПК України на предмет подання касаційних скарг через апеляційні суди, а апеляційних скарг через суди першої інстанції (статті 109, 91 ГПК України в попередній редакції), оскільки новою редакцією ГПК України (статтями 257, 289) передбачено процедуру подання апеляційних (касаційних скарг) безпосередньо до суду апеляційної (касаційної) інстанції. Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не перешкоджає поданню касаційної (апеляційної) скарги у паперовій формі безпосередньо до "відповідного" суду, яким згідно з новою редакцією ГПК України є суд касаційної чи апеляційної інстанції.
Такий граматичний аналіз пункту 17.5 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 узгоджується з вимогами частини 4 статті 292 ГПК України в новій редакції, згідно з якою: "Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано у інший спосіб, ніж до суду касаційної інстанції.".
Також зазначений висновок логічно пов'язується із другим реченням пункту 17.5 Перехідних положень ГПК України в новій редакції, яким передбачено, що "У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду." Отже, касаційні скарги, що надійшли до апеляційних судів за попередньою редакцією ГПК України до 15.12.2017, передаються з матеріалами справи через Вищий господарський суд України до Верховного Суду, а касаційні скарги, що надійшли до апеляційного суду після 15.12.2017 та передані Верховному Суду, повертаються без розгляду, як такі, що подані з порушенням порядку їх подання за новою редакцією ГПК України.
Відповідно до статті 6 Конвенції ЄСПЛ, ратифікованої Україною, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Отже, скаржник вправі очікувати застосування норм господарського судочинства (статей 257, 289), які надають йому право безпосереднього подання касаційної (апеляційної) скарги за новою редакцією ГПК України, яка набрала чинності з 15.12.2017, з огляду на те, що Прикінцеві положення зазначеного процесуального закону не містять жодних виключень про те, що положення статей 257, 289 ГПК України не діють до запровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а Перехідні положення (пункт 17) також не містять прямої заборони щодо визначеного в основних нормах ГПК України порядку безпосереднього подання апеляційних чи касаційних скарг до уповноважених судів апеляційної чи касаційної інстанцій. Протилежне тлумачення пункту 17 Перехідних положень матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції ЄСПЛ в контексті "права на справедливий суд", визначений законом.
Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та касаційному суду в поданні та прийнятті касаційних скарг у паперовій формі безпосередньо до Верховного Суду, який має доступ до ЄДРЮОФОПГФ для перевірки компетентності представництва сторін, має доступ до єдиної системи діловодства спеціалізованого суду, яка забезпечує можливість отримання касаційним судом електронної копії судового рішення та наділений повноваженнями відповідно до частини 1 статті 294 ГПК України на предмет витребування паперових справ з нижчестоящих судів. Також судді касаційного суду відповідно до частини 4 статті 294 ГПК України вправі в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановити строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, зокрема з обґрунтуванням їх належно засвідченими копіями судових рішень, у справі яка переглядається.
Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення, розумні строки розгляду справи судом. Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ГПК України, суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданнями господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права, … пропорційність, … забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках".
Вважаю помилковим тлумачення пункту 17.5 Перехідних положень ГПК України, з яким погодилась більшість складу колегії суддів Верховного Суду в даній справі, а зокрема, що зазначеним пунктом врегульовано чинність в даний час старої редакції ГПК України (статті 109 ГПК України в редакції, що діяла до прийняття Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) щодо подання касаційних скарг, які подаються після 15.12.2017, через апеляційні суди за старою редакцією ГПК України, а не безпосередньо до суду касаційної інстанції (за новою редакцією основних положень ГПК України), за відсутності прямої вказівки на це з посиланням на відповідну процесуальну норму ГПК України у старій редакції. Також вважаю зазначене тлумачення норми права помилковим, таким що порушує принцип законності, пропорційності, не відповідає логічному та граматичному способам тлумачення норм права.
Вважаю, що застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення пункту 17.5 Перехідних положень ГПК України у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, яке б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із касаційною скаргою до касаційного суду, яке визначене статтею 294 ГПК України, оскільки держава в особі її судових органів не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.
Зокрема, пункт 17.5 Перехідних положень ГПК України у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 не може обмежувати право особи на її безпосереднє звернення до суду касаційної інстанції, виходячи виключно із наявного суспільного інтересу у створенні та запровадженні Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, оскільки відсутність такої системи не є перешкодою у безпосередньому поданні касаційної скарги в паперовій формі скаржником до касаційного суду. Аналогічні норми визначено Цивільним процесуальним кодексом України (пункт 15.5 Перехідних положень), Кодексом адміністративного судочинства України (пункт 15.5 Перехідних положень), при цьому, зазначені норми тлумачаться суддями Верховного Суду цивільної та адміністративної юрисдикції як такі, що не перешкоджають учасникам справи у зверненні із касаційними скаргами на судові рішення безпосередньо до Верховного Суду як суду касаційної інстанції (у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).
Отже, застосування принципу правової визначеності щодо національних судів надає сторонам право очікувати від судів застосування прийнятих у новій редакції ГПК України процесуальних норм, які надають сторонам право безпосередньо звернутися з касаційною скаргою у паперовій формі та клопотати про зупинення дії незаконних, на їх думку, судових рішень, незалежного від того, що в майбутньому державою буде створено Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, яка дозволить подавати електронні скарги та формувати електронні справи без паперових документів.
Повернення без розгляду касаційних скарг, які надійшли безпосередньо до Верховного Суду в час дії нової редакції ГПК України (з 15.12.2017) з посиланням на пункт 17.5 Перехідних положень цього Кодексу, суперечить телеологічному та граматичному тлумаченню зазначеної норми, а також не забезпечує з боку держави Україна права на справедливий суд відповідно до статті 6 Конвенції ЄСПЛ.
У рішенні №3-рп/2015 від 08.04.2015 у справі №1-6/2015 Конституційний Суд України зробив висновок про те, що встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність, а отже, встановлювати такий обсяг прав учасників судового провадження на інстанційне оскарження судових рішень, який сприятиме досягненню мети - забезпечення ефективного судового захисту (п. 2.2 рішення КСУ №3-рп/2015 від 08.04.2015 у справі №1-6/2015).
З огляду на таке, тлумачення прийнятих законодавцем норм процесуального права повинно сприяти досягненню мети демократичного суспільства, яка полягає у забезпеченні ефективної процедури безпосереднього звернення особи до суду касаційної інстанції, визначеної новою редакцією ГПК України.
Також, разом із касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 було подано клопотання про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі №922/2186/17 до її перегляду в судом касаційної інстанції.
Однак, зазначене клопотання в порушення вимог частини 4 статті 294 ГПК України в редакції з 15.12.2017 не було розглянуто Верховним Судом, що обмежує право заявника касаційної скарги на судовий захист (право на негайний розгляд касаційним судом клопотання скаржника про зупинення дії судових рішень в разі їх оскарження в касаційному порядку та право на негайне зупинення дії оскаржуваного судового рішення).
Відповідно до статті 291 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.
Положеннями частин 2, 4 статті 91 ГПК України в зазначеній редакції передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно з пунктом 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче підпису.
Як вбачається з додатків до касаційної скарги, відповідачем в підтвердження надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами позивачу - Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі", надано копію фіскального чека відділення поштового зв'язку від 29.12.2017 та копію опису вкладення до рекомендованого листа, які в порушення вимог частини 4 статті 91 ГПК України не засвідчені належним чином, тому не можуть вважатися належними доказами виконання скаржником вимог статті 291 ГПК України щодо надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи листом з описом вкладення.
На підставі викладеного та керуючись підпунктом 17.5 пункту 17 частини першої розділу ХІ "Перехідні положення", статтями 174, 289, 292 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, вважаю правильним залишити без руху подану поштовим відправленням 29.12.2017 до Верховного Суду касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2017 у справі №922/2186/17 та надати скаржнику строк на усунення недоліків зазначеної касаційної скарги.
Суддя Верховного Суду Катеринчук Л.Й.