КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Справа№ 910/18475/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Жук Г.А.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - не з`явились,

від відповідача - не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області

на рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2017 року

у справі №910/18475/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 2361,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало до господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 2 361, 93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконав запит позивача про повернення грошових коштів, перерахованих на рахунок ОСОБА_2 за період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року в сумі 3 634, 00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2017 року у справі №910/18475/17 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд зазначив, що відповідач діяв в межах діючого законодавства та укладеного між сторонами договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2017 року у справі №910/18475/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було винесено рішення з порушенням норм матеріального права. На думку скаржника, неповернуті кошти в розмірі 2 361, 93 грн. вважаються безпідставно отриманими та, відповідно до цивільного законодавства можуть бути стягнути в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року апеляційну скаргу Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області прийнято до провадження колегією суддів у складі: Агрикова О.В. - головуючий суддя, судді: Жук Г.А., Чорногуз М.Г. та призначено її розгляд на 25.01.2018 року.

22.01.2018 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі представника у зв`язку з неможливістю забезпечити присутність у судовому засіданні представника управління.

В судове засідання 25.01.2018 року представники сторін не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, докази чого наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією цього Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів досліджено матеріали справи та не встановлено порушення норм процесуального прав або неправильного застосування норм матеріального права, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.01.2010 року між Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - Фонд, позивач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк, відповідач) укладено договір № 05/01/10-15. (далі договір; а.с. 32-37).

Відповідно до п. 1 ст. 1 розділу 1 договору Банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (з наступними змінами) (далі - Порядок).

Банк виконує зазначені вище функції в Миколаївській області (п. 2 ст. 1 розділу 1 договору).

Відповідно до п. 3 ст. 1 розділу 1 договору взаємовідносини між органами фонду та банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках регулюються Порядком, цим договором та договорами про зміну цього договору, що є його невід'ємними частинами.

Параграфом 2 ст. 3 розділу 2 договору передбачено, що банк зобов'язується забезпечити, зокрема:

- відкриття для зарахування коштів від органів Фонду окремих аналітичних рахунків за балансовим рахунком №2560 "Державні позабюджетні фонди" без нарахування відсотків за залишками коштів, що створить умови для цільового використання коштів органів Фонду;

- укладання з пенсіонерами і одержувачами допомоги договорів про відкриття поточних рахунків для зарахування сум пенсій та допомоги;

- видачу за бажанням одержувача належних йому сум пенсій та грошової допомоги як безпосередньо у банку, так і з доставкою додому;

- зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів фонду;

- видачу одержувачам належних їм сум пенсій та грошової допомоги за їх першою вимогою;

- повернення органам фонду не пізніше ніж через два робочих дні після останньої дати виплати у кожному виплатному періоді завірених списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки та описів до них у кількості і за формою згідно з Порядком;

- здійснення банком нарахування за коштами, які зберігаються на поточних рахунках пенсіонерів і одержувачів, відсотків у порядку та розмірах, визначених договором між одержувачем і банком;

- надання за письмовим запитом органів фонду інформації щодо зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки про їх закриття.

Згідно з п. 1 ст. 6 розділу 3 договору за несвоєчасну виплату і доставку сум пенсійних виплат одержувачам або несвоєчасне зарахування їх на банківські рахунки пенсіонерів, або несвоєчасне повернення на банківські рахунки органів фонду сум коштів, не використаних для здійснення пенсійних виплат, за умови своєчасного і в повному обсязі їх фінансування, на банк накладається штраф у розмірі своєчасно не виплачених, не доставлених чи не зарахованих або своєчасно не повернених сум пенсійних виплат.

За умовами п. 1 ст. 8 розділу 4 договору суми пенсій та грошової допомоги не зараховуються на поточні рахунки у разі:

- невідповідності будь-яких реквізитів, зазначених у списках, даним поточного рахунку одержувача пенсії та грошової допомоги;

- наявності даних про смерть одержувача;

- закриття поточного рахунку;

- письмової вимоги органу фонду.

Відповідно до п. 3 ст. 8 розділу 4 договору з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, установи банку, при отриманні такого повідомлення, припиняють зарахування на поточний рахунок суми пенсій та грошової допомоги.

Згідно з п. 4 ст. 8 розділу 4 договору суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, банк повертає відповідним органам фонду за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Даний договір набирає чинності з 01.01.2010 року і діє до 01.01.2011 (п. 1 ст. 10 розділу 5 договору).

Відповідно до п. 1 ст. 11 розділу 5 договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва та отримував пенсію через установу банку - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" та на його рахунок № НОМЕР_1 було перераховано пенсію за період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року у розмірі 3.634,00 грн.

22.07.2016 року відповідачем отримано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва № 13137/04 від 22.07.2016 року про повернення коштів, відповідно до якого, Фонд зобов'язує відповідача повернути кошти, перераховані на виплату пенсії за період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року в сумі 3.634,00 грн. з нарахованими на неї відсотками з поточного/карткового рахунку одержувача коштів № НОМЕР_1 відкритого в ПАТ КБ "Приватбанк" на ім'я ОСОБА_2 у зв'язку із його смертю - 21.03.2016 року. Зазначені кошти позивач просив повернути на рахунок Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва № НОМЕР_2, відкритий в філії Миколаївського обласного відділення ВАТ "Ощадбанк". (а.с. 78).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконав вказане розпорядження не в повному обсязі, а в межах наявного на рахунку залишку, повернувши позивачеві з рахунку пенсіонера ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1.272,07 грн. про, що свідчить виписка по рахунку позивача (а.с. 76), про що повідомив листом вих. №20.1.0.0.0/7-20160722/2449 від 22.07.2016 року. (а.с. 75).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки в банках (далі - Порядок).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 Порядку встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки). Уповноваженими банками є банки, визнані переможцями конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги, що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним фондом укладено відповідні договори.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплата пенсій та грошової допомоги здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з пунктом 4 Порядку установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Отже, банк не є власником або набувачем перерахованих Управлінням ПФУ коштів та не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку одержувача, на якому знаходяться такі кошти, а його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на особові карткові рахунки одержувачів, за невиконання якого банк несе відповідальність, передбачену Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках та відповідним договором.

Відповідно до пункту 1.7 вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 8 розділу 4 договору сторони погодили, що суми пенсій та грошової допомоги не зараховуються на поточні рахунки, зокрема, у разі наявності даних про смерть одержувача.

Оскільки позивач повідомив відповідача про факт смерті пенсіонера ОСОБА_2 лише 22.07.2016 року, то у відповідача до того моменту були відсутні підстави не здійснювати зарахування на рахунок пенсіонера нарахованої йому суми пенсії.

При цьому, пунктом 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів у Україні" визначено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 18 Порядку, у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача або про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, і зробити відповідну відмітку в примірнику списку, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду та органу соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом із нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, підлягають поверненню уповноваженим банком органам Пенсійного фонду та органам соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня після надходження таких відомостей.

Вимогам зазначеної правової норми відповідає п. 4 ст. 8 розділу 4 договору, відповідно до якого сторони погодили, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, банк повертає відповідним органам фонду за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Отже, відсутність спірних коштів на поточному рахунку одержувача (пенсіонера) станом на день отримання банком повідомлення про його смерть, унеможливлює виконання вимоги Управління ПФУ про повернення цих коштів останньому.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, що відповідач при здійсненні повернення на вимогу позивача залишку коштів з рахунку пенсіонера ОСОБА_2 у сумі 1 272, 07 грн. діяв в межах приписів чинного законодавства та умов договору.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до зазначеної статті особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв'язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов'язковою умовою є збільшення майна однією стороною (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, кошти, перераховані банком на рахунок фізичної особи за договором і за наявності правових підстав, не можуть бути стягнуті з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" як безпідставно отримані на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 910/24029/13, від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14, від 14.10.2014 у справі № 922/1136/13, від 02.09.2014 у справі № 910/1620/13, від 17.06.2014 у справі №13/096-12, від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 2 361, 93 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, а тому вказана вимога є неправомірною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, відмова місцевого господарського суду у задоволенні позову є обґрунтованою, а доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та відповідно підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення бути не можуть.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 року у справі № 910/18475/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18475/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.01.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Г.А. Жук

М.Г. Чорногуз