Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" січня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1019/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

при секретарі Антоновій О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- довіреність № б/н від 01.12.17;

від відповідача: ОСОБА_2 - договір про надання правової допомоги №Ю-17/6 від 01.08.2017,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (Житомирська обл., Коростишівський р-н., с.Торчин)

про стягнення 2285153,37 грн.

В судовому засіданні від 18.01.2018 оголошувалась перерва до 21.01.2018, а також в судовому засіданні 21.01.2018 оголошувалась перерва до 16 год.00 хв.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № Вн301116/01 від 30.11.2016 на умовах товарного кредиту. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 61-62, т.1), яку було прийнято ухвалою суду від 05.12.2017 (а.с. 68, т.1), просить стягнути з відповідача 2285153,37грн.: борг за поставлений товар у розмірі 1759906,59грн., штраф у розмірі 428 817,35грн., 30% річних у розмірі 50753,18грн та пені у розмірі 45676,25грн.

16.01.2018 від Житомирської ОДПІ ГУ ДФС України із супровідним листом № 69/9/06-25-10 від 15.01.2018, на виконання ухвали суду від 26.12.2017, надійшли податкові декларації з податку на додану вартість за період з 30.11.2016 по січень 2018 року з реєстром виданих та отриманих податкових накладних, у тому числі і на електронному носії.

За допомогою технічних засобів судом було роздруковано інформацію з електронного носія та долучено до матеріалів справи, що зафіксовано у протоколі вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням від 18.01.2018.

В судовому засіданні 18.01.2018 представником відповідача надано відзив з додатками (а.с. 65-71, т.2), який судом розцінено як заперечення на відповідь на відзив та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 22.01.2018 подала відповідь на відзив від 19.01.2018 (а.с. 84-95, т.2), який судом розцінено як додаткові пояснення та долучено до матеріалів справи. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог №713 від 18.09.2017 (а.с. 61-62, т.1), підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, у відповіді на відзив від 25.12.2017 (а.с. 123-126, т.1) та поясненнях від 19.01.2018 (а.с. 84-95, т.2).

Представник відповідача в судовому засіданні 22.01.2018 подав відзив на пояснення позивача щодо застосування штрафних санкцій (а.с. 96-100, т.2), які судом розцінюються як пояснення, у яких заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. До відзиву додано довідку № 49/02 від 19.01.2018 про збір урожаю ТОВ "Гор.Інвест Агро" за 2017 рік. Вказані документи долучено до матеріалів справи. Представник відповідача щодо позову заперечив частково з мотивів, викладених у запереченнях на позовну заяву від 21.12.2018 (а.с. 74-77, т.1), які суд розцінює як відзив на позовну заяву; у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 65-71, т.2) та у письмових поясненнях (а.с. 96-100, т.2).

Враховуючи, що в судовому засіданні 21.12.2017 від відповідача надійшло клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 81-82, т.1), на вирішення якої відповідач просив поставити питання чи підписувались видаткові накладні № ВН000069 від 07.04.2017 (а.с.25, т.1), № ВН000068 від 07.04.2017 (а.с.23, т.1), № 66 від 07.04.2017 (а.с.21, т.1), № ВН000051 від 30.11.2016 (а.с. 22, т.1), № ВН000049 від 30.11.2016 (а.с.20, т.1), додаток № 2 від 07.04.2017 року до договору поставки № ВН301116/01 (а.с.19) директором ТОВ "Гор.Інвест Агро" чи іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Натомість, представник позивача під час розгляду справи визнала, що підпис на вищевказаних первинних документах виконано не ОСОБА_3Ю, тому, відповідно до ч.1 ст. 75 ГПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що наполягатиме на задоволенні вказаного клопотання у випадку прийняття судом відмови сторони від визнання наведених обставин.

Крім того суд не вбачає необхідності у проведенні почеркознавчої експертизи, оскільки всі первинні документи, про які йдеться у клопотанні, засвідчені печаткою ТОВ «Гор.Інвест. Агро.», їх погодження відповідачем вбачається з наданих до справи податкових документів.

За вказаного, клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи судом відхиляється.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням внесених змін до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності з 15.12.2017, про що зазначено в ухвалі суду від 21.12.2017 (а.с. 121, т.1). Вказаною ухвалою, зокрема, визначено форму судового процесу, стадію розгляду справи та початок обрахування строку розгляду справи по суті з 21.12.2017. Також, згідно ст. 207 ГПК України, враховуючи винятковість наведених обставин, судом було надано можливість учасникам процесу реалізувати їх права, визначені приписами ГПК України (в редакції з 15.12.2017).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2016 року між ТОВ "Гор.Інвест Агро" (відповідач) та ТОВ Украгроком (позивач) був укладений договір поставки № Вн301116/01 на умовах товарного кредиту (далі Договір, а.с.13-17,т.1).

За умовами п.1.1 Договору позивач, як продавець, взяв на себе зобов'язання передати у власність відповідача, як покупця (поставити) товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно п.1.2 Договору, найменування товару, його кількість, терміни поставки та оплати, базис поставки (місце передачі покупцю) визначені у специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною. Ціна за одиницю виміру товару та його загальна ціна, яку має сплатити покупець, визначається специфікаціями (додатками) до цього договору, з урахуванням вимог щодо цього, викладених в тексті самого договору (розділ 2). У разі виникнення у покупця потреби в поставці додаткової кількості товару із асортименту, зазначеного в погоджених специфікаціях або іншого, така поставка здійснюється, при умові додаткового підписання сторонами окремих специфікацій.

За пунктом 1.4 Договору, факт поставки та передачі товару від продавця до покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних актів приймання-передавання) повноважними представниками сторін.

Згідно п.2.1 Договору, ціна товару (в т.ч. ціна за одиницю товару), умови та витрати на доставку вказується сторонами в специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору. Сплата ціни товару покупцем здійснюється у гривнях України. Сторони можуть визначити в специфікації грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - у доларах США (Євро), по курсу продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту wwwudinform.com., а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання специфікації, збільшеному на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено специфікацією).

Пунктом 2.2 договору, передбачено, що покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок продавця, вказаний в рахунку-фактурі. Оплата згідно рахунку-фактури дійсна в межах терміну, визначеного в ньому.

Згідно п. 2.5 Договору, оплата Товару проводиться в терміни, які вказані в специфікаціях до даного Договору, з урахуванням п. 2.7 даного договору. сплату ціни поставленого товару (п.2.5. договору).

Згідно п.2.5.1. Договору сторони визначили, що у випадку якщо поставка товару була здійснена без підписання специфікації або у випадку відсутності у специфікації строку оплати за товар, оплата товару повинна бути здійснена протягом 30 календарних днів з дати поставки Товару.

Згідно п.5.4 даного Договору, у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, вартості долару США в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної Специфікації, ціна неоплаченого Товару (заборгованість Відповідача) може змінюватися Позивачем пропорційно зміні вартості долара США в односторонньому порядку.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонамии своїх зобов'язань за цим договором (п. 7.1 договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він належним чином виконав свої зобовязання за Договором щодо поставки товару, загальна сума якого з урахуванням курсової різниці становить 1759906,59 грн. Проте відповідач розрахунки в обумовлені Договором строки не здійснив. За даними позивача, заборгованість відповідача з оплати ціни товару на день розгляду справи складає 1759906,59грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 45676,25грн пені, 50753,18грн 30 % річних за період з 31.10.2017 по 05.12.2017 (а.с. 63, т.1) та 428817,35 грн.штрафу.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 65-71, т.2) визнав позов у сумі 1048612,73 грн, з яких: 960340,40 грн. ціни товару, 34123,78 грн коригування ціни товару, 25574 грн пені та 28415,55грн 30% річних. Заперечує щодо стягнення заборгованості за товар, зазначений у специфікації від 07.04.2017 (додаток №2 до договору) та у видатковій накладній № ВН000069 від 07.04.2017.

Водночас у відзиві на позовну заяву від 21.12.2018 (а.с. 74-77, т.1), у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 65-71, т.2) та у письмових поясненнях (а.с. 96-100, т.2) зазначає, що:

- видаткові накладні № ВН000068, № ВН000069, № ВН000070 від 07.04.2017 (а.с. 23-25, т.1) та додаток №2 до Договору підписані не директором ОСОБА_3, а іншою особою;

- директор ТОВ "Гор.Інвест.Агро" ОСОБА_3, згідно п.8.3.4 Статуту не був наділений повноваженнями на підписання додатку № 2, що тягне його недійсність;

- вимога про стягнення штрафу не підлягає задоволенню, як така що суперечить ст. 61 Конституції України;

- податкові накладні складені не на підставі Договору та Додатку до нього, тому не можуть вважатися доказом вчинення дій щодо визнання обовязку;

- лист №306 від 10.11.2017 не свідчить про поставку товару на підставі додатку №2;

- в матеріалах справи відсутня довіреність на особу, яка підписала додаток №2;

- позивачем не надано довіреність на особу, яка отримала товаро-матеріальні цінності;

- стягнення заборгованості за додатком №2 не стосується предмета спору;

- згідно видаткової накладної № ВН000068 від 07.04.2017( а.с.23) позивач відвантажив відповідачу грінфорт Стар ТКС у кількості 210л. вартістю за одиницю 421,33 грн з ПДВ, загальною вартістю 68479 грн, що не передбачено Договором та додатками №1 і №12 до нього; вартість зазначеного у цій видатковій накладній товару Грінфорт ПМ 500 не відповідає визначеній у специфікації, по двох позиціях двічі нараховано курсові втрати; по вказаних у цій накладній товарах позивач двічі нарахував курсову різницю

- дати видаткових накладних від 07.04.2017 та товаро-транспортних накладних не співпадають.

Наголосив, що скріплення підписів на документах печаткою не несе юридичних наслідків, оскільки проставлення печатки на документах, згідно закону від 19.07.2017 № 1982-VIII" Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" не є обов'язковим.

Просить зменшити розмір штрафу та пені.

Позивач у відповіді на відзив від 25.12.2017 (а.с. 123-126, т.1) та поясненнях від 19.01.2018 (а.с. 84-95, т.2) вважає, що заперечення відповідача є безпідставними, оскільки спростовуються умовами договору та поданими документами. Наголошує, що на час розгляду справи правочин є дійсним, схваленим конклюдентними діями відповідача і таким, що тягне за собою юридичні наслідки у вигляді обовязку провести розрахунки.

Зокрема пояснив, що згідно укладеного сторонами договору складського зберігання № Вн011216/02 від 01.12.2016 р. (а.с.150-152,т.1) за актами прийому-передачі від 01.12.2016 р. № Уа-00011009 та № Уа-00011010 (а.с. 153-157,т.1) товар, отриманий за додатком №1 до Договору поставки, було передано позивачу відповідачем на відповідальне зберігання. За актами прийому-передачі від 07.04.2017 р. № Уа-00000643 та № Уа-00000658 товар прийнято відповідачем зі зберігання, після чого відповідно до ТТН №1128 та № 1129 від 10.04.2017 товар було доставлено позивачем у вказане відповідачем місце призначення та прийнято уповноваженою особою відповідача - ОСОБА_4 Вказаним спростовуються твердження відповідача про те, що дати видаткових накладних від 07.04.2017 та товаро-транспортних накладних не співпадають.

Стосовно Додатку №2 зауважив, що позивач відобразив податкові зобов'язання в податковій декларації за квітень 2017 та виписав податкові накладні від 07.04.2017 № 31 (по видаткових накладних № ВН000069 від 07.04.2017 та № ВН000070), та № 32 (по видатковій накладній № ВН000068 від 07.04.2017). Також у податковій декларації відповідач відобразив податковий кредит з податковими накладними позивача. Наголосив, що інших господарських відносин між сторонами не існує.

Звернув увагу на принцип свободи договору та відсутність підстав для застосування ст. 61 Конституції України і для зменшення штрафних санкцій згідно ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № Вн301116/01 на умовах товарного кредиту від 30.11.2016.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем 30.11.2016 сторонами підписано специфікацію (Додаток № 1) на товар, що поставляється ТОВ "Украгроком" в адресу ТОВ "Гор.Інвест.Агро", відповідно до якої погодили, що загальна вартість товару, що поставляється за даною специфікацією складає 1715269,40 грн.

Також судом встановлено, що 07.04.2016 сторонами підписано специфікацію (Додаток № 2) на товар, що поставляється ТОВ "Украгроком" в адресу ТОВ "Гор.Інвест.Агро", відповідно до якої погодили, що загальна вартість товару, що поставляється за даною специфікацією складає 459051,00 грн.

За умовами п.п. 3 специфікацій від 30.11.2016 та від 07.04.2017 оплата товару здійснюється на умовах: 100% ціни товару оплата в термін до 30.10.2017; термін відвантаження товару: до 31 березеня 2017 та до 14.04.2017 відповідно.

Специфікація (додаток) набирає чинності з дати її підписання і є невід'ємною частиною договору поставки №Вн301116/01 на умовах товарного кредиту від 30.11.2016.

Судом враховується, що відповідач визнав позов в сумі 1048612,73 грн, з яких: 960340,40 грн. ціни товару, 34123,78 грн коригування ціни товару та пені в розмірі 25574 грн. Тобто, факт поставки товару згідно Додатку №1 за накладними № ВН0000490 та ВН000051 від 30.11.2016 підтверджується відповідачем (з урахуванням повернення товару за накладною на повернення від покупця №66 від 07.04.2017).

У відповідності до ч.1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З наявних у матеріалах справи накладних вбачається, що відповідач, на виконання п. 1.1. Договору, передав позивачу, а позивач прийняв товар згідно специфікацій №1 від 30.11.2016 та №2 від 07.04.2017 на загальну суму 1715269,39 грн з ПДВ. До вказаної суми включено також товар, переданий за видатковою накладною ВН000068 від 07.04.2017 на суму 295877,99грн., що відповідає приписам п. 2.5.1. Договору та є правом позивача.

Вказаним пунктом Договору спростовуються твердження відповідача про те, що поставка за видатковою накладною ВН000068 від 07.04.2017 виконана не за Договором та за не узгодженими цінами, оскільки у п. 2.5.1 Договору сторони визначили, що у випадку якщо поставка товару була здійснена без підписання специфікації або у випадку відсутності у специфікації строку оплати за товар, оплата товару повинна бути здійснена протягом 30 календарних днів з дати поставки Товару. Тобто, підписанням накладної сторони узгодили зокрема ціну та підтвердили виникнення зобовязань за Договором

Спростовуються матеріалами справи також заперечення відповідача стосовно відсутності у відповідача зобовязань за Додатком №2 та накладними № ВН000068, № ВН000069, № ВН000070 від 07.04.2017 (а.с. 23-25, т.1), у звязку з відсутністю повноважень у директора ОСОБА_3 на підписання додатку №2 та підписання зазначених накладних не встановленою особою.

Так, у п. 7.6 Договору відповідачем підтверджено, що він має усі передбачені чинним законодавством та установчими документами повноваження для укладення даного договору та Додатків до нього; його представники, які підписують даний договір, додатки до нього та документи приймання-передачі товару мають усі необхідні повноваження у відповідності з законодавством України та установчими документами для того щоб представляти відповідча та підписувати зазначені документи та, що не існує будь-яких обмежень на укладення відповідачем (підписання представником покупця) цього договору та додатків нього.

Також судом взято до уваги, що відповідно до ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Слід зазначити, що наданими до справи документами підтверджується факт такого схвалення.

Зокрема, отримання товару згідно Додатку №2 підтверджується видатковими накладними № ВН000068, № ВН000069, № ВН000070 від 07.04.2017, на яких є відтиски печатки ТОВ "Гор. Інвест Агро".

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, до яких віднесено, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд погоджується з позицією позивача, що в даному випадку, печатка також відноситься до інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. При цьому враховує, що Закон №1982-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 19.07.2017, на який зсилається відповідач у своїх запереченнях було прийнято після підписання документів, на яких грунтуються позовні вимоги. Доказів втрати печатки відповідачем до справи не надано.

Крім того, належними доказами схвалення правочину та підтвердження суми заборгованості за Договором, в сукупності з іншими документами, є податкові накладні (а.с.173-221, т.1).

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України N1379 від 01.11.2011 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071 (чинному на момент виникнення спірних правовідносин), є звітними розрахунковими податковими документами.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п.8 наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 №957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 за №1235/26012 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу отримувача (покупця) цих товарів/послуг. У разі відмови постачальника (продавця) товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувач (покупець) таких товарів/послуг має право в порядку, передбаченому пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника (продавця).

Так, Головним управлінням Міндоходів у Житомирській області до матеріалів справи надано роздруківки податкових декларацій з ПДВ з додатками за період з 30.11.2016 по січень 2018, поданих ТОВ "Гор. Інвест Агро" в електронному вигляді.

З наданих документів вбачається, що відповідач відобразив податковий кредит в податковій декларації за квітень 2017 (а.с.207, 208, т.1) по виписаних позивачем податкових накладних від 07.04.2017 № 31 (по видаткових накладних № ВН000069 від 07.04.2017 та № ВН000070), та № 32 (по видатковій накладній № ВН000068 від 07.04.2017). Вказане свідчить про те, що суми, дати і номенклатура товару в податкових документах повністю співпадає з тими ж відомостями у видаткових документах, що свідчить про обгрунтованість тверджень позивача в цій частині.

Наведене є беззаперечним доказом отримання відповідачем послуг за Договором, а відображення вказаної заборгованості, як податкового кредиту, свідчить про визнання наявності боргу перед позивачем.

Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів визнання договору поставки № Вн301116/01 від 30.11.2016 недійсним.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, на дату вирішення спору правочин є дійсним, схваленим конклюдентними діями відповідача та є підставою для виконання відповідачем відповідних зобовязань.

За встановлених обставин, спростовуються також і інші наведені відповідачем запереченнящодо невизнання своїх зобовязань за Договором.

Враховуючи факт прострочення відповідачем оплати за товар, поставлений по специфікаціях №1 від 30.11.2016 та №2 від 07.04.2017 на загальну суму 1715269,39 грн (у т.ч. за видатковою накладною ВН000068 від 07.04.2017 на суму 295877,99грн), слід зазначити наступне.

Пунктом 5.4 договору сторони обумовили, що, у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, вартості долару США в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної Специфікації, ціна неоплаченого Товару (заборгованість Відповідача) може змінюватися Позивачем пропорційно зміні вартості долара США в односторонньому порядку за наступною формулою:

С = Вх(К2/К1)грн.,де:

С - кінцева ціна неоплаченого товару в національній валюті України, що підлягає сплаті після зміни ціни неоплаченого товару по вищевказаній формулі;

В - ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв'язку зі зміною вартості долара США по відношенню до гривні;

К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України за курсом продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (заданими веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfm.com.ua) на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією);

К1- вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України за курсом продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (заданими веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання відповідної Специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією).

Сторони погодили, що перерахунок продавцем вартості неоплаченого товару за цим пунктом є обов'язковим для покупця та не потребує підписання сторонами жодних додаткових угод до Договору.

Станом на 10.11.2017 р. (день, що передує даті написання позовної заяви) курс продажу долару США за гривню (міжбанк) складав 26,52 грн./за дол. США (роздруківка веб-сайту www.udinform.com) ( а.с. 27, т.1).

Станом на 29.11.2016 р. (день, що передує даті підписання додатку (Специфікації) №1 курс продажу долару США за гривню (міжбанк) складав 25,61 грн. (а.с.26, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч.2 ст.198 ГК України.

Еквівалент вартості товару в іноземній валюті (доларах США), визначений сторонами в Специфікаціях (додаток № 1 від 30.11.2016, додаток №2 від 14.04.2017), які є невід'ємними частинами Договору.

З урахуванням курсу гривні до долара США на УМВБ станом на 13.11.2017 року, заявлена до стягнення заборгованість відповідача, згідно розрахунку позивача (а. с. 86, т.1) становить 1759 906,59грн.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 1759 906,59 грн. правомірною та обґрунтованою.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно п. 5.3. Договору сторони визначили, що у випадку прострочення покупцем платежу, покупець на вимогу продавця сплачує останньому 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30 % річних у сумі 50753,18грн (а.с.63, т.1), суд вважає таке нарахування вірним та обґрунтовано заявленим до стягнення.

У п. 5.2. Договору сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 25% від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру пені за період з 31.10.2017 по 05.12.2017 в сумі 45676,25 грн, вважає його вірним та таким що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення штрафу в розмірі 25% в сумі 428817,35грн, вирахованого із суми боргу в розмірі 1715269,39 грн., суд зазначає наступне.

Застосування штрафу до грошового зобовязання законом не передбачено, що не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказане узгоджується з конструкцією застосування штрафних санкцій одного виду, яку викладено у ст. 231 ГК України та постанові ВСУ від 09.04.2012 №3-88гс11.

Натомість, у п. 5.2 Договору передбачено застосування пені і штрафу за порушення строків (термінів) платежів, тобто за одне і те ж саме правопорушення (за одну і ту ж умову договору).

При цьому суд враховує, що відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (формами неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.10 2015№ 6-2003цс15 та у постанові від 11.10.2017 № 347/1910/15-ц.

Водночас суд враховує, що саме законодавчо визначений механізм застосування пені є тим ефективним та справедливим способом забезпечення виконання грошового зобовязання, який, поряд із застосуванням річних та інфляційних, забезпечує справедливий баланс між значимістю (тривалістю) вчиненого порушення грошового зобовязання та мірою відповідальності пропорційною терміну прострочення.

Також суд керується принципом пропорційності, враховуючи забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, значення розгляду справи для сторін.

Враховуючи вищевикладене, вимога про стягнення 25% штрафу у розмірі 428817,35 грн задоволенню не підлягає.

Що стосується клопотання позивача про зменшення штрафних санкцій, то останнє не може бути задоволене судом, оскільки, згідно приписів ГПК України (в редакції з 15.12.2017), господарський суд не наділений таким правом.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню в сумі 1856336,02 грн, з яких 1759906,59 грн. - основний борг, 50753,18 грн. - 3% річних, 45676,25 грн. - пеня.

В частині стягнення 428817,35 грн. штрафу суд відмовляє.

В порядку ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (12510, Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Торчин, вул. Якубовського, буд. 12, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (02660, м. Київ, Дарницький р-н, вул. Бориспільська, буд. 7, ):

- 1759906,59 грн заборгованості;

- 50753,18 грн. 30% річних;

- 45676,25 грн пені;

- 27845,04 грн судового збору.

3. У стягненні 428817,35 грн. штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вельмакіна Т.М.

Повне рішення складено ,,,.01.2018

Віддрукувати: 1- у справу;

2,3 - сторонам (рек.з пов.)