КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 910/14063/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.10.2017 (повне рішення складено 17.10.2017)

у справі № 910/14063/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ»

до Публічного акціонерного товариства Комерційний

банк «Приватбанк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1) Національний банк України

2) Міністерство фінансів України

про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов'язання останнього передати позивачу документи, які підтверджують обов'язок ТОВ «Мигора» перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору № 4М15078И від 18.12.2015 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Мигора», а саме: кредитну справу по кредитному договору № 4М15078И від 18.12.2015 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Мигора». В обґрунтування своїх вимог зазначило, що позивач як поручитель виконав обов'язок ТОВ «Мигора» як боржника перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним Договором № 4М15078И від 18.12.2015 щодо сплати заборгованості за ним, а тому відповідно до умов договору поруки та положень ст. 556 ЦК України відповідач повинен вручити йому документи, які підтверджують права позивача як нового кредитора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України та Міністерство фінансів України.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що ні боржником, ні поручителем в повному обсязі зобов'язання не виконанні, кредитна заборгованість погашена лише частково, часткове виконання поручителем зобов'язань за Кредитним договором не породжує переходу до нього прав кредитора за цим договором. Оскільки зобов'язання за кредитним договором не припинилося, ПАТ КБ «Приватбанк» є кредитором на суму заборгованості, яку позивач не повернув, відтак зобов'язання не виконане та не припинене. Відповідач вважає, що позивачем подано сумнівну роздруківку договору, яка не відповідає вимогам закону. На переконання відповідача, часткове погашення позивачем зобов'язань за Кредитними договорами перед ПАТ КБ «Приватбанк» не змінило припинення зобов'язань і зміна кредитора не відбулась, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Крім цього, на думку відповідача, факт виконання обов'язку поручителем породжує автоматичний перехід до нього прав кредитора в силу прямої вказівки закону, а тому жодних інших дій для переходу прав від кредитора до поручителя, який виконав зобов'язання за боржника, вчиняти не потрібно.

Згідно наданих третьою особою-1 пояснень зі змісту договору поруки, що був укладений між позивачем та відповідачем, вбачається, що вимога позивача про передачу кредитної справи не відповідає дійсним домовленостям сторін, оскільки п. 10 договору поруки передбачено обов'язок відповідача передати належним чином засвідчені копії документів на підтвердження обов'язку боржника за кредитним договором. На думку третьої особи-1, відповідна вимога суперечить законодавству, яке регулює порядок та умови використання та передачу персональних даних та порядок розголошення банківської таємниці. Оскільки позивачем не подано доказів, що зобов'язання боржника за кредитним договором обмежуються виключно погашенням кредиту та сплатою відсотків за користування кредитом, не можливо встановити, чи дійсно правовідносини за відповідним кредитним договором припинено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі № 910/14063/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, він на підставі Договору поруки та приписів чинного законодавства виконав обов'язок ТОВ «Мигора» за Кредитним договором щодо оплати заборгованості, а тому набув прав кредитора за цим договором. Проте суд першої інстанції в порушення вимог ст. 556 ЦК України не здійснив захисту прав та законних інтересів позивача, відтак безпідставно відмовив в задоволенні позову.

В судове засідання апеляційної інстанції 23.10.2017 з'явився представник відповідача, представники позивача та третіх осіб не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 26.10.2016 між ТОВ «Імперія Літ» (позивачем, поручителем за договором) та ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідачем, кредитором за договором) укладено Договір поруки № 4М15078И/П (далі - Договір поруки), предметом якого згідно п. 1 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Мигора» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за Кредитним договором від 18.12.2015 № 4М15078И (далі - Кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені Кредитним договором.

За умовами п.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни згідно Кредитного договору.

Відповідно до п. 3 Договору поруки поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений.

Положеннями п. п. 5, 6 Договору поруки сторони погодили, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений у письмовій вимозі кредитора впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Сторони погодили ( п. 10 Договору поруки), що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів на підтвердження обов'язків боржника за Кредитним договором.

Цей договір згідно п. 11 вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань.

Договір поруки укладено сторонами із застуванням електронного цифрового підпису, відповідно до угоди від 24.12.2015 про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа, укладеної між позивачем та відповідачем.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що на виконання своїх обов'язків за Договором поруки з огляду на невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором, позивачем перераховано грошові кошти в якості оплати за Кредитним договором, на підтвердження чого до матеріалів справи представлено платіжне доручення № 398 від 27.10.2016 на суму 2 347 462 491,91 грн.

Проте відповідачем документів поручителю на підтвердження права вимоги до боржника за умовами Договору поруки не передано, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» передати ТОВ «Імперія Літ» документи, які підтверджують обов'язок ТОВ «Мигора» перед ПАТ КБ «Приватбанк» по Кредитному договору, а саме: кредитну справу по Кредитному договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що ні умовами Договору поруки, ні чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів на підтвердження обов'язку боржника. За висновками суду, зазначене свідчить про відсутність порушеного права позивача, на захист якого подано даний позов, що вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Надаючи оцінку правовідносинам, які склались між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначив, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поруки, за яким, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст договору на підставі ст. 628 ЦК України становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами Договору поруки (п. 8) сторони погодили, що до поручителя, який виконав обов'язки боржника за Кредитним договором переходять усі права кредитора за цим договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором в частині виконаного зобов'язання.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вище згадувалось, позивачем на виконання своїх обов'язків за Договором поруки через невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором платіжним дорученням № 398 від 27.10.2017 через Інтернет-банк «Приват 24» перераховано відповідачу кошти в сумі 2 347 462 491,91 грн. з призначенням платежу «виконання зобов'язань по кредитному договору № 4М15078И від 18.12.2015 згідно договору поруки № 4М15078И/П від 26.10.2016».

Згідно ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Відповідно до ст. 469 ЦК України особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Відповідачем не спростовано факту отримання коштів від позивача в сумі 2 347 462 491,91 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих за відсутності укладеного між сторонами Договору поруки.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язань, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи на підтвердження обов'язку боржника згідно ч.ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Положеннями ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями п. 4.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» роз'яснено, що водночас господарським судам слід виходити з того, що з урахуванням частини другої статті 556 та пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України наслідком виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов'язанні. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за Кредитним договором не породжує переходу до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

З огляду на підтвердження відповідачем часткового погашення позивачем зобов'язань боржника за Кредитним договором й відсутність спростувань цього позивачем належними та допустимими доказами, апеляційний суд позбавлений можливості встановити наявність підстав для припинення в повному обсязі зобов'язання, забезпеченого Договором поруки.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, ані умовами укладеного між сторонами Договору поруки, ані положеннями чинного законодавства України, в тому числі й ч.1 ст. 556 ЦК України, на яку посилався позивач, не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю оригінали документів, які підтверджують обов'язок боржника.

Так, за умовами п.10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов'язку належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Проте позивачем не наведено жодних приписів законодавства, з яких би безпосередньо виникав обов'язок відповідача виконати дії, про зобов'язання вчинення яких просив позивач, як і не доведено наявності будь-яких інших підстав виникнення у відповідача обов'язку передати позивачу оригінали відповідних документів.

З огляду на положення ч. 3 ст. 553 ЦК України та ч. 3 ст. 556 ЦК України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, яка виконана ним, а тому законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника.

За приписами ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи на підтвердження обов'язків боржника за Кредитним договором.

За приписами ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа згідно ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту позовних вимог видно, що в даному випадку позивач просив суд застосувати спосіб захисту, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме: примусове виконання обов'язку в натурі.

Такий спосіб захисту як примусове виконання обов'язку в натурі застосовується у тих випадках, коли відповідач зобов'язаний був вчинити певні дії по відношенню до позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов'язок. Тобто цей засіб захисту застосовується за наявності зобов'язальних правовідносин між позивачем та відповідачем.

З огляду на вищенаведене та те, що позивачем не доведено існування у відповідача обов'язку передати оригінали документів, які підтверджують обов'язок ТОВ «Мигора» перед ПАТ КБ «Приватбанк» по Кредитному договору між ними, як і порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача за Договором поруки, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак не підлягають задоволенню.

Доводи позивача (апелянта) щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст. ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Літ» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі № 910/14063/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/14063/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.01.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук