РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018Справа № 910/19348/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій»
доФізичної особи-підприємця Бондара Ігоря Борисовича
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - Фонду державного майна України
простягнення заборгованості в розмірі 24 764,95 грн
Представники:

від Позивача: не з'явилися

від Відповідача: Бондар І.Б. (особисто)

від Третьої особи: Бєльський-Панасюк О.О. (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство "Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій" (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Бондара Ігоря Борисовича (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 24 764,95 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 10.02.2017 між Державним підприємством "Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій" (Орендодавець або Балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Бондарем Ігорем Борисовичем (Орендар) було укладено Договір оренди №107-Т, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно ДП «УкрНТІ «Промтехнологія», загальною площею 273,8 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, пров. Тбіліський, 4/10 на 1 поверсі спец корпусу, що перебуває на балансі ДП «УкрНТІ «Промтехнологія», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки станом на 01.02.2017 і становить за незалежною оцінкою 710 784,80 грн. Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень 2017 року. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 11 785,67 грн. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства Фізичної особи-підприємця Бондаря Ігоря Борисовича пеню у розмірі 2 557,33 грн, штраф у розмірі 5 892,67 грн та неустойку у розмірі 4 529,12 грн.

02.11.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію), разом із позовною заявою, від Позивача надійшла заява про забезпечення позову, якою просив Суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно Фізичної особи-підприємця Бондара Ігоря Борисовича.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 року порушено провадження у справі № 910/19348/17, судове засідання призначено на 15.11.2017 року.

15.11.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 03.11.2017 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 03.11.2017 року, однак не подав ласне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та не має рішення цих органів з такого спору.

Суд прийняв до розгляду заяву Позивача про забезпечення позову.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

- надати належним чином засвідчені докази на підтвердження направлення Фізичній особі-підприємцю Бондарю Ігорю Борисовичу повідомлень про сплату заборгованості №22/67 від 28.04.2017 та №43/2 від 30.06.2017 року;

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо дії Договору оренди №107-Т від 10.02.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 відкладено розгляд справи на 05.12.2017 у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

05.12.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд державного майна України.

05.12.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник позивача вимоги ухвали суду не виконав.

Суд відклав розгляд клопотання Відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд державного майна України до встановлення фактичних обставин по справі та, керуючись статтею 38 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про задоволення клопотання Відповідача про витребування у Позивача документів, згідно яких повноважень переданих Фонду державного майна України, був укладений Договір оренди з Фізичною особою-підприємцем Бондарем Ігорем Борисовичем та належним чином засвідчену копію листа Позивача, направленого на адресу Фонду державного майна України перед укладанням Договору оренди №107-Т від 10.02.2017 року.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази та п. 3.6 Договору щодо того, чи має Державне підприємство "Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій" право на стягнення всього обсягу орендної плати за Договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року відкладено розгляд справи на 12.12.2017 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

12.12.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12.12.2017 року в судове засідання з'явився Відповідач. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду не виконав.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, а щодо клопотання Відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд державного майна України, зазначив наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотання сторін, прокурора.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд прийшов до висновку, що рішення по справі №910/19348/17 може вплинути на права та обов'язки Фонду державного майна України, що є підставою задоволення клопотання Відповідача та залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача направити копію позовної заяви з додатками на адресу Фонду державного майна України та надати Суду докази на підтвердження направлення.

2) Фонд державного майна України надати письмові пояснення по суті позовних вимог Державного підприємства "Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача, Фонд державного майна України, відкладено розгляд справи на 21.12.2017.

21.12.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, розглянувши матеріали справи № 910/19348/17, з метою справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, а також ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, дійшов висновку, що вказану справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2017 вирішено справу № 910/19348/17 розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.01.2018.

24.01.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

В судове засідання 24.01.2018 з'явилися Відповідач особисто та представник Третьої особи. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки Суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення 04.01.2018 уповноваженому представнику підприємства ухвали суду від 21.12.2017.

В судовому засіданні 24.01.2018 Судом розглянуто та відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства "Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить Фізичній особі-підприємцю Бондару Ігору Борисовичу, мотиви чого наведені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 24.01.2018.

В судовому засіданні Відповідач надав усні пояснення по суті спору, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Третьої особи надав усні пояснення по суті спору.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 січня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 223 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

10.02.2017 між Державним підприємством "Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій" (Орендодавець або Балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Бондарем Ігорем Борисовичем (Орендар) було укладено Договір оренди №107-Т, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно ДП «УкрНТІ «Промтехнологія», загальною площею 273,8 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, пров. Тбіліський, 4/10 на 1 поверсі спец корпусу, що перебуває на балансі ДП «УкрНТІ «Промтехнологія», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки станом на 01.02.2017 і становить за незалежною оцінкою 710 784,80 грн.

Договір укладається орендодавцем безпосередньо з орендарем на підставі затримки відповіді ФДМУ, щодо оренди зазначеного у п. 1.1. майна, що призводить до простою площі (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1, п. 2.4 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Обов'язок щодо складання акту приймання-передавання покладається на орендодавця.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами та доповненнями) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - лютий 2017 року (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - 4 736,74 грн. (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 3.3. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

За приписами п. 3.4 Договору, у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

У п. 3.6. Договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та орендодавцю у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється платіж відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та орендодавцю у визначеному п. 3.6. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з п. 3.8. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар на вимогу орендодавця (лист, рахунок тощо) зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості.

У п. 5.4 Договору встановлено обов'язок орендаря своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету і балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, які надає орендодавець листом при укладенні договору оренди або відповідно до зразка наведеного в розділі 11 цього договору).

Цей Договір укладено строком з 17.02.2017 до 31.01.2018 включно (п.10.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди №107-Т від 10.02.2017 Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 273,8 кв.м. на 1 поверсі спецкорпусу, яке розміщене за адресою: м. Київ, пров. Тбіліський, 4/10, що підтверджується Актом приймання - передачі орендованого майна від 18.02.2017.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень 2017 року. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 11 785,67 грн. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства Фізичної особи-підприємця Бондаря Ігоря Борисовича пеню у розмірі 2 557,33 грн, штраф у розмірі 5 892,67 грн та неустойку у розмірі 4 529,12 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору оренди № 107-Т від 10.02.2017 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди №107-Т від 10.02.2017 Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 273,8 кв.м. на 1 поверсі спецкорпусу, яке розміщене за адресою: м. Київ, пров. Тбіліський, 4/10, що підтверджується Актом приймання - передачі орендованого майна від 18.02.2017, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Як вказує Позивач у позовній заяві, заборгованість Фізичної особи-підприємця Бондара Ігоря Борисовича перед Позивачем за Договором станом на 31.08.2017 складала 1 860,86 грн за лютий 2017 року, 5 684,09 грн за квітень 2017 року, 5 684,09 грн за травень 2017 року, 5 684,09 грн за червень 2017 року, 5 757,98 грн за липень 2017 року та 2 264,56 грн за серпень 2017 року, що підтверджується рахунками на оплату та актами надання послуг, а загалом на суму 26 935,67 грн, яка частково сплачена Відповідачем 23.08.2017 в розмірі 15 150,00 грн.

У п. 3.6. Договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та орендодавцю у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється платіж відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Суд зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом Позивачем не враховано вказану умову Договору та здійснено розрахунок заборгованості на користь орендодавця у повному обсязі без розподілу орендної плати на 70% і 30%, належних до сплати на користь державного бюджету та орендодавцю відповідно.

Відтак, Суд доходить висновку про те, що згідно з погодженими умовами Договору Позивач як орендодавець має право на отримання частини у розмірі 30% від суми належної до сплати орендної плати за Договором щомісячно, яка в загальному розмірі за заявлений Позивачем період (лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень 2017 року) становить за розрахунком Суду 8 080,70 грн.

Як встановлено Судом та зазначається самим Позивачем, 23.08.2017 Відповідачем сплачено на користь Позивача 15 150,00 грн. за Договором, що підтверджується випискою по рахунку Позивача.

Отже, Суд доходить висновку, що Відповідач виконав зобов'язання з оплати належних Позивачу орендних платежів за Договором у повному обсязі, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню по орендній платі за загальний період прострочки з 13.02.2017 по 12.08.2017 у розмірі 2 557,33 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

У п. 3.6. Договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та орендодавцю у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється платіж відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та орендодавцю у визначеному п. 3.6. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за період з 13.02.2017 по 12.08.2017 у розмірі 2 557,33 грн зазначає, що Позивачем невірно здійснено розрахунок пені з огляду на вимоги пункту 3.7 Договору щодо розподілу відповідних платежів.

Так, самостійно здійснивши розрахунок пені у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем умов Договору щодо сплати орендної плати, яка становить 30% та підлягає перерахуванню на користь Позивача, за загальний період прострочення Відповідача з 19.02.2017 по 12.08.2017, Суд зазначає, що Позивач як орендодавець має право на стягнення з Відповідача пені у розмірі 411,38 грн.

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу відповідно до п.3.7 Договору у розмірі 5 892,83 грн.

Згідно з п. 3.8. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар на вимогу орендодавця (лист, рахунок тощо) зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості.

Як вбачається із здійсненого Позивачем розрахунку, штраф розраховано від суми заборгованості в розмірі 11 785,67 грн. та становить 5 892,83 грн., проте, оскільки на дату сплати орендної плати заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 8 080,72 грн, то сума штрафу відповідно до п. 3.8 Договору за підрахунком Суду становить 4 040,36 грн.

Крім того, Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача неустойки в розмірі 200% за час прострочення повернення майна, а саме, 12 днів після законної вимоги передати майно орендодавцю, у розмірі 4 529,12 грн (2 264,56 грн - орендна плата за час прострочення * 200%).

Як погоджено сторонами у п. 10.8 Договору, цей договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар, з-поміж іншого, має заборгованість перед орендодавцем по сплаті орендної плати, яка більша ніж загальна сума орендної плати за два місяці.

Позивач зазначає, що 30.06.2017 Відповідачу було вручено повідомлення № 43/2 від 30.06.2017 про одностороннє розірвання з 01.08.2017 Договору оренди № 107-Т від 10.02.2017 з вимогою погасити заборгованість в розмірі 31 561,60 грн, звільнити орендоване приміщення з 01.08.2017 та передати орендоване майно у порядку 10.12 Договору.

У п. 10.1 Договору сторони погодили, що цей Договір укладено строком з 17.02.2017 до 31.01.2018 включно.

У п. 10.11 Договору встановлено, що у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю (балансоутримувачу).

Згідно з п. 10.13 Договору, якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі 200% за користування майном за час прострочення.

Таким чином, у разі припинення чи розірвання цього Договору, у Відповідача виникає обов'язок повернути Орендодавцю майно з оренди, оскільки Договір припинив свою дію, внаслідок чого Орендар втратив право на користування об'єктом оренди.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання Відповідачем особисто повідомлення № 43/2 від 30.06.2017 про розірвання Договору або ж докази направлення його Позивачем на адресу Відповідача, Суд доходить висновку про те, що Договір в односторонньому порядку розірвано не було, а тому обов'язок повернути майно у Відповідача не настав.

Отже, з огляду на те, що Позивачем не доведено настання обов'язку Відповідача щодо повернення майна з оренди, правових підстав для стягнення неустойки в порядку 10.13 Договору немає.

Таким чином, на підставі викладеного вище Суд доходить висновку про те, що Позивач має право на стягнення з Відповідача пені у розмірі 411,38 грн. та штрафу в розмірі 4 040,36 грн., а загалом 4 451,74 грн штрафних санкцій за прострочення виконання останнім своїх договірних зобов'язань.

Проте, як встановлено Судом та вказано вище по тексту, 23.08.2017 Відповідачем сплачено на користь Позивача 15 150,00 грн. за Договором, в тому числі 8 080,72 грн основного боргу, що підтверджується випискою по рахунку Позивача.

Оскільки з банківської виписки вбачається, що при сплаті суми 15 150,00 грн Відповідачем не визначено конкретне призначення платежу за Договором, Суд доходить висновку, що перерахована Відповідачем на користь Позивача сума коштів погашає, окрім суми основного боргу, також суму штрафних санкцій у загальному розмірі 4 451,74 грн. Отже, Суд зазначає про виконання Відповідачем зобов'язань зі сплати пені та штрафу за Договором у повному обсязі, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Окрім викладеного вище, при вирішенні даного спору Суд також зазначає таке.

Як вказано у ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам;

підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

У п. 17 Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, вказано, у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується: за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2019 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Як зазначає Фонд державного майна України в своїх поясненнях, саме він мав значитися орендодавцем майна загальною площею 273,8 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, пров. Тбіліський, 4/10 на 1 поверсі спец корпусу, переданого в оренду за Договором оренди № 107-Т від 10.02.2017, а орендна плата мала спрямовуватися відповідно до вказаного вище порядку її розподілу. Проте, всупереч наведеному проект вказаного Договору на його адресу не надходив.

Як встановлено у п.8 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна вчиняють правочини (укладають договори) щодо, зокрема, відчуження, або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачі в оренду, заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства, розпорядження нерухомим майном боржника у будь-який інший спосіб.

Як зазначає Фонд державного майна України, оскільки станом на дату укладення Договору оренди № 107-Т Державне підприємство "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" перебувало у процедурі банкрутства на стадії розпорядження майном боржника, укладення Договору оренди № 10-Т від 10.02.2017 мало відбуватися з урахуванням особливостей, встановлених ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

На підставі викладеного, Фонд державного майна України вважає, що Договір оренди № 107-Т від 10.02.2017 укладений з порушенням ст.ст. 203, 205 Цивільного кодексу України, а тому є таким, що підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, при вирішенні даного спору Суд бере до уваги пояснення Фонду державного майна України, проте, з огляду на вимоги ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, визнанню недійсним Договір оренди № 107-Т від 10.02.2017 в межах даної справи не підлягає.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Державного підприємства «Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій» до Фізичної особи-підприємця Бондара Ігоря Борисовича про стягнення заборгованості в розмірі 24 764,95 грн. задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову Державного підприємства «Український державний науково-технічний проектний інститут промислових технологій» до Фізичної особи-підприємця Бондара Ігоря Борисовича про стягнення заборгованості в розмірі 24 764,95 грн. відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 січня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин