КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 910/17517/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Кость О.Г. (довір. №156 від 12.12.17);

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгіндастрі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017р.

у справі № 910/17517/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгіндастрі"

про зобов'язання поставити товар та стягнення 79777,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2017р. у справі №910/17517/17 позов задоволено повністю. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгіндастрі" поставити Публічному акціонерному товариству "Укртранснафта" в особі філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" товар, а саме: помпи для рідин, підіймачі рідин згідно з кодом ДК 016-2010-28.13.1 (ДК 021:2015-код 42122000-0 насоси) відповідно до умов договору № 09/010-17-а від 23.01.17., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгіндастрі" та Публічним акціонерним товариством "Укртранснафта" в особі філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгіндастрі" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" 59 974 грн. 80 коп. пені, 19 803 грн. 00 коп. штрафу, 3 200 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що відповідачем не було здійснено поставку обумовленого договором товару у визначені строки та не доведено існування обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні відповідного зобов'язання, отже відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань з поставки товару.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017р., та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що між позивачем та відповідачем у січні 2017р. укладено два договори на поставку товарів, а саме: договір №09/007-17 від 17.01.2017р. на суму 870 000,00 грн., щодо поставки помпи повітряної чи вакуумної тощо та договір №09/010-17 від 23.01.2017р. на суму 282 900,00 грн. щодо поставки помпи для рідини тощо, який є підставою розгляду даної справи. Під час розгляду даної справи, суд не дослідив неналежне виконання покупцем своїх обов'язків за першим договором №09/007-17 від 17.01.2017р., такі як прострочення приймання ним товару та порушення строків оплати за товар, та не надав їм належної правової оцінки, хоча дані обставини впливають й на умови поставки за договором № 09/010-17 від 23.01.2017р.

Скаржник зазначає й про те, що позивачем не здійснювалась попередня оплата за товар, як зазначено в рішенні суду, оскільки його обов'язок щодо сплати, який визначений сторонами в п.4.2 договору №09/010-17-а від 23.01.2017р., становить 30 календарних днів з дати поставки товару.

15.01.2017р. до апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про те, що не були підтверджені жодними доказами твердження відповідача по те, що сторонами було погоджено спочатку поставку товару за договором №09/007-17-а від 17.01.17, а вже після цього за договором №09/010-17-а від 23.01.17р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017р. розгляд апеляційної скарги призначено на 22.01.2018р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 22.01.2018р. не з'явився відповідач.

Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка поштової установи на конверті з відміткою «за не запитом», в якому відповідачу направлялась ухвала про призначення до розгляду апеляційної скарги на адресу, яка наявна в матеріалах справи, з урахуванням думки представника позивача щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності представника відповідача, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія встановила.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець(постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

23.01.17р. між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір №09/010-17-а, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки, помпи для рідин; підіймачі рідин згідно з кодом ДК 016-2010-28.13.1 (ДК 021:2015-код 42122000-0 насоси), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

За умовами п. 1.2 договору номенклатура, кількість (обсяг), ціна, строк, місце поставки та гарантії, за погодженням сторін вказуються в специфікації, що є додатком № 1 до цього договору, його невід'ємною частиною та не може розглядатись окремо від нього.

У п.п. 3.1, 3.2 вказаного правочину зазначено, що ціна товару в договорі визначається в національній валюті України та вказується у специфікації до цього договору. Загальна сума договору становить 282 900,00 грн., в тому числі, податок на додану вартість (20%) в сумі 47 150,00 грн.

Договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31.12.17р. включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п.10.1 договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки товару.

У специфікації № 1 до договору контрагентами було погоджено, що у межах вказаного правочину товаром є: Грязева професійна мотопомпа для інтенсивної експлуатації Daishin SWT-80HX у кількості 5 шт. загальною вартістю 183 000,00грн. з ПДВ; Професійна мотопомпа для інтенсивної експлуатації Daishin SCR-80HX у кількості 5 шт. загальною вартістю 52 750,00 грн. з ПДВ. Одночасно, згідно умов вказаної специфікації місцем поставки визначено: м. Львів, вул. Конюшинна, 18 (територія ЦБВО "Трансприлад" ПАТ "Укртранснафта"; строк поставки протягом 15 календарних днів з моменту укладання Договору; умови поставки DDP (м. Львів, вул. Конюшинна, 18 (територія ЦБВО "Трансприлад" ПАТ "Укртранснафта"). Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010р.); комплектність згідно специфікації; вантажоодержувач: філія "МН "Дружба" Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта".

У додатку № 2 до договору сторонами визначено інформацію про технічні, якісні та кількісні показники предмета закупівлі.

26.01.17. покупцем надано постачальнику заявку № 93-09/469 про готовність філії "МН "Дружба" Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" до виконання договору, в якій повідомлено, що строк поставки товару складає 15 календарних днів з моменту укладання договору.

Листом №1 від 30.01.17 постачальником повідомлено покупця про готовність поставки товару та визначено орієнтовну дату поставки 06.02.17. - 07.02.17.

Однак, у вказані строки, поставку відповідачем здійснено не було, з огляду на що постачальник направив позивачу лист № 1 від 16.02.17., в якому вказав нову орієнтовну дату поставки 20.02.17.-23.02.17.

У вказані строки, поставку відповідачем здійснено не було, з огляду на що постачальник направив позивачу лист № 2 від 23.02.17., в якому вказав нову орієнтовну дату поставки 06.03.17.-07.03.17.

Оскільки поставку товару за договором відповідачем здійснено не було, позивач 17.03.17. направив постачальнику претензію № 93-12/1380 від 13.03.17., в якій вимагав терміново здійснити поставку товару, передбаченого договором та вимагав сплатити штрафні санкції на суму 29 158,70 грн.

Оскільки товар за договором відповідачем поставлено не було, вказане стало підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення до суду з даним позовом.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, згідно умов специфікації №1 до зазначеного договору строк поставки - протягом 15 календарних днів з моменту укладання договору; умови поставки DDP (м. Львів, вул. Конюшинна, 18 (територія ЦБВО "Трансприлад" ПАТ "Укртранснафта"). Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 р.).

Згідно п.5.2 договору постачальник починає відвантаження товару покупцю у строки, передбачені специфікацією (додаток №1) на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання договору, в якій буде чітко визначено дату поставки товару.

Відповідно до п.5.5 договору отримання товару покупцем підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками акту приймання-передачі товару та видаткової накладної.

Датою поставки та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 5.6 договору).

Господарським судом міста Києва встановлено, що 26.01.17. покупцем надано постачальнику заявку № 93-09/469 про готовність філії "МН "Дружба" Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" до виконання договору, в якій повідомлено, що строк поставки товару складає 15 календарних днів з моменту укладання договору.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що за домовленістю між представниками сторін спочатку мав бути поставлений товар згідно договору №09/007-17-а від 17.01.17р., а потім - товар згідно договору №09/010-17-а від 23.01.17, до уваги судовою колегією не приймаються з огляду на наступне.

За приписами ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.252 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з того, що за умовами укладеного між сторонами правочину строк поставки товару становить 15 календарних днів з моменту його укладання (23.01.17.), приймаючи до уваги приписи ст. 253 Цивільного кодексу України, останнім днем строку поставки було 07.02.17.

Відповідачем належними та допустимими доказами у справі не підтверджено те, що сторонами погоджено спочатку поставку товару за договором № 09/007-17-а від 17.01.17., а вже після цього за договором № 09/010-17-а від 23.01.17.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що під час розгляду даної справи, суд не дослідив неналежне виконання покупцем (позивачем) своїх обов'язків за першим договором №09/007-17 від 17.01.2017р., такі як прострочення приймання ним товару та порушення строків оплати за товар, та не надав їм належної правової оцінки, хоча дані обставини впливають й на умови поставки за договором № 09/010-17 від 23.01.2017р. Однак зазначені доводи до уваги судовою колегією не приймаються, оскільки доводи відповідача стосовно своєчасності поставки ним товару та неналежне виконання позивачем своїх обов'язків за договором № 09/007-17-а від 17.01.17. не є предметом розгляду даної справи.

Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідачем не було здійснено поставку обумовленого договором товару у визначені строки, а відповідно позивач має право вимагати передання оплаченого товару в порядку ч. 2 ст. 693 ЦК України, за приписами якої визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поставки ним товару згідно з умовами укладеного між ними договору та Специфікації № 1 до нього, та у відповідності з приписами чинного законодавства, що регулює договірні зобов'язальні відносини, а саме: помпи для рідин, підіймачі рідин згідно з кодом ДК 016-2010-28.13.1 (ДК 021:2015-код 42122000-0 насоси).

Також, відповідачем не доведено існування обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні відповідного зобов'язання, як то форс-мажорних обставин, що завадили здійснити поставку товару (надзвичайної і непереборної за наявних умов сили, дія якої може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо)) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання замовника або виконавця (війна, блокада, страйк, аварія), що призводять до порушення умов укладених контрактів.

Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань з поставки товару, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання(ч.ч.2,3 ст.549 Цивільного кодексу України).

При цьому, учасники господарських правовідносин мають право встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов'язання, визначено частиною 2 ст. 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань. Аналогічну позицію висловлено Вищим господарським судом України в інформаційному листі № 01-06/249 від 15.03.11. та Верховним Судом України у постанові від 22.11.10. по справі № 14/80-09-2056.

Пунктом 6.1 укладеного між сторонами правочину передбачено, що при недотримані постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості товару, визначеної в заявці покупця, за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов'язання. Якщо прострочення виконання зобов'язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної ціни.

Таким чином, у покупця на підставі п.6.1 Договору виникло право на нарахування пені та штрафу за порушення постачальником строків поставки товару, однак зі змісту позовної заяви вбачається, що пеню позивачем нараховано за період з 08.02.17. по 07.09.17.

Врахувавши викладене в п.2.5 постанови № 14 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13 про те, що пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін, та врахувавши приписи ст.253 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд обгрунтовано встановив, що період для стягнення пені позивачем визначено вірно, і обґрунтованим є стягнення з відповідача пені в сумі 59974,80 грн.

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку штрафу, судова колегія дійшла висновку про те, що останній є вірним, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19 803,00 грн. штрафу.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгіндастрі" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017р. у справі № 910/17517/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17517/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний тест постанови підписано 25.01.2018р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай