КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р., м. Київ Справа№ 910/15178/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Книшенко Е.М.,

від відповідача 1: Мужик Л.І.,

від відповідача 2: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром гарант плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017р., м. Київ (повний текст складено 08.11.2017р.) у справі №910/15178/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром гарант плюс"

до 1. Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал трейд"

про визнання права та визнання відсутнім права,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про 1) визнання за Позивачем права вимагати від Відповідача 2 борг у сумі ,87 грн за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ, укладеним між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, який був сплачений Відповідачу 1 Позивачем за Відповідача 2; 2) визнання відсутнім у Відповідача 1 права вимагати від Відповідача 2 борг у сумі ,87 грн за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ, укладеним між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, який був сплачений Відповідачу 1 Позивачем за Відповідача 2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.10.2016р. Позивач як поручитель виконав обов'язок Відповідача 2 перед Відповідачем 1 за кредитним договором та погасив борг у сумі ,87 грн, тобто виконав умови договору поруки у повному обсязі, у зв'язку з чим, на думку Позивача, до нього перейшли всі права кредитора за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2017р. у справі №910/15178/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтоване тим, що задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем такого статусу (ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом визнання права чи визнання відсутності права.

Дане свідчить про неефективність обраного Позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав Позивача.

Також місцевий суд зазначив, що вказані дії Позивача не узгоджуються з принципом правової певності та суперечать завданням суду, оскільки в даному випадку фактично предметом позову є встановлення доказів, а не спір про права цивільні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017р. у справі №910/15178/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд порушив ст.27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017р.), оскільки не залучив до участі у справі орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, а саме Міністерство фінансів України та Національний банк України.

Також Позивач зазначив, що виконав обов'язок Відповідача 2 перед Відповідачем 1 за кредитним договором, проте місцевий суд не дослідив доказів, що підтверджують виконання сторонами кредитного договору №№4К1510ЗИ, та стан заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.12.2017р. У судовому засіданні 19.12.2017р. оголошено перерву до 16.01.2018р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

25.10.2016р. Позивач та Відповідач 1 уклали договір поруки №4К1510ЗИ/П, предметом якого є надання поруки Позивачем перед Відповідачем 1 за виконання Відповідачем 2 своїх зобов'язань за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Згідно з п.2 договору Позивач відповідає перед Відповідачем 1 за виконання обов'язку Відповідача 2 за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п.4 договору у випадку невиконання Відповідачем 2 зобов'язань за кредитним договором, Відповідач 2 і Позивач відповідають перед Відповідачем 1 як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

Згідно з п.5 договору у випадку невиконання Відповідачем 2 обов'язку п.1 цього договору, Відповідач 1 направляє на адресу Позивача письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Відповідно до п.6 договору поруки Позивач зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі Відповідача 1, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору.

Згідно з п.8 договору до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.10 договору Відповідач 1 зобов'язаний у випадку виконання Позивачем обов'язку Відповідача 2 за кредитним договором передати Позивачу впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язку належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки Відповідача 2 за кредитним договором.

Цей договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 06.01.2016р., укладеної сторонами.

Позивачем в матеріали справи було надано, Угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 06.01.2016р., укладену між Позивачем та Відповідачем 1, відповідно до п.1 якої представники сторін на умовах Акредитованого центру сертифікації ключів Відповідача 1 - свідоцтво про акредитацію центру сертифікації ключів серії СА№26; атестат відповідності виданий Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України від 25.03.2011р. за №4262; експертний висновок №05/1-2057 від 30.05.2011р., проходять ідентифікацію та отримують посилений сертифікат відритого ключа електронного цифрового підпису, посилений сертифікат відкритого ключа електронної цифрової печатки. Сторони при накладанні електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа користується програмним забезпечення, що надається АЦСК.

Відповідно до п.2 угоди сторони засвідчують свою згоду про те, що ведення документообігу, в тому числі підписання правочинів, угод, договорів, додаткових угод (до договорів на паперовому носії інформації/до договорів складених за допомогою електронного цифрового підпису) та інших документів, які будуть укладатися/оформлятися сторонами може здійснюватися, як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладення електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа, який видано АЦСК. Сторони цією угодою не обмежують свої прав щодо оформлення правовідносин на паперовому носії інформації з використанням власноручного підпису та відбитки печатки юридичної особи.

25.10.2016р. на виконання договору Позивач сплатив Відповідачу 1 ,87 грн, що підтверджується платіжним дорученням №893 з призначенням платежу: виконання зобов'язань по кредитному договору від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ згідно договору поруки №4К1510ЗИ/П від 24.10.2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем 1 укладений договір поруки №4К1510ЗИ/П від 25.10.2016р., предметом якого є надання поруки Позивачем перед Відповідачем 1 за виконання Відповідачем 2 своїх зобов'язань за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Позивач зазначає, що згідно із платіжним дорученням №893 від 25.10.2016р. на суму ,87 грн повністю погасив заборгованість Відповідача 2 перед Відповідачем 1 за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ, а тому у Позивача виникло право вимагати від Відповідача 2 борг у сумі ,87 грн за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ. З огляду на вказане у Відповідача 1 відсутнє право вимагати від Відповідача 2 борг у сумі ,87 грн за кредитним договором.

Згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачем не подано суду доказів, підтверджуючих, що Відповідач 1 порушує, не визнає або оспорює права Позивача вимагати від Відповідача 2 борг у сумі ,87 грн за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що Позивачем не доведено суду порушення Відповідачами його прав та інтересів.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем не подано доказів, підтверджуючих наявність у Відповідача 2 заборгованості перед Відповідачем 1 за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ на час виконання Позивачем договору поруки №4К1510ЗИ/П від 25.10.2016р.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що Позивачем не доведено суду наявності невиконаного зобов'язання Відповідача 2 за кредитним договором від 16.12.2015р. №4К1510ЗИ, відповідно можливості та належності виконання цього зобов'язання Позивачем.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналогічні положення викладено у ст.20 Господарського кодексу України, відповідно до якої кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що мають бути вичерпані лише ті засоби правового захисту, які є ефективними. Отже, результатом застосування таких способів захисту права як визнання права чи визнання відсутності права є отримання того матеріально-правового ефекту, який сторона переслідувала при укладенні цивільно-правового договору та вчиненні дій щодо його виконання.

Водночас, задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем статусу кредитора (ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом визнання права чи визнання відсутності права.

Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку, щодо неефективності обраного Позивачем способу правового захисту, адже вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав Позивача.

Апеляційний суд не приймає доводи Позивача, що місцевий суд порушив ст.27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017р.), оскільки не залучив до участі у справі орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, а саме Міністерство фінансів України та Національний банк України.

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017р.) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З наведеної норми вбачається, що суд залучає до участі у справі третіх осіб, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що предмет спору у даній справі стосується правовідносин, у яких Національний банк України та Міністерство фінансів України не є учасниками. Вказане свідчить про відсутність обставин, які можуть вплинути на права цих осіб щодо однієї зі сторін у справі.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 269-270, 273, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром гарант плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017р. у справі №910/15178/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017р. у справі №910/15178/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, ст.288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 30.01.2018р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов