Суд
УХВАЛА

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 916/2765/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Селіваненка В.П. і Сухового В.Г.,

розглянувши заяву Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про перегляд постанови Вищого господарського суду України у складі колегії суддів Палія В.В. (головуючий), Львова Б.Ю., Студенця В.І. від 18.07.2017

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальна будівельна група" (далі - Товариство)

до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення),

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватне підприємство "Реал-Строй" (далі - Підприємство),

про визнання недійсним (скасування) рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Відділення про визнання недійсним (скасування) рішення адміністративної колегії Відділення від 09.08.2016 № 57-р/к у справі № 15-02/2016 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2016 у справі № 916/2765/16, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 позов задоволено частково: визнано недійсним Рішення АМК в частині визнання того, що Товариством та Підприємством вчинене порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, яке кваліфікується за пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів процедури закупівлі по предмету: код 28.13.3 - "частини помп і компресорів" (ЗЗЧ до суден портофлоту) - 191 найменування у 2014 році; накладення за вчинене порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини Рішення АМК на Товариство штрафу у розмірі 68 000,00 грн.; визнання того, що Товариством та Підприємством вчинене порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, яке кваліфікується за пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів процедури закупівлі по предмету: код 33.12.2 - "Ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (Технічне обслуговування та ремонт вузлів, механізмів і систем ковшових навантажувачів "Caterpillar" 950G)" у 2014 році; накладення за вчинене порушення, зазначене в пункті 3 резолютивної частини Рішення на Товариство штрафу у розмірі 68 000,00 грн.; визнання того, що Товариством та Підприємством вчинене порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, яке кваліфікується за пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів процедури закупівлі по предмету: код 22.19.4 - "стрічки конвеєрні чи урухомлювальні/приводні паси з вулканізованої гуми" у 2015 році; накладення за вчинене порушення, зазначене в пункті 5 резолютивної частини Рішення АМК на Товариство штрафу у розмірі 68 000,00 грн.; у решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 касаційну скаргу Відділення залишено без задоволення; судові акти попередніх інстанцій змінено та викладено пункти перший, другий та третій резолютивної частини рішення місцевого господарського суду зі справи в такій редакції:

"1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальна будівельна група" задовольнити частково.

2. Визнати недійсним рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 09.08.2016 № 57-р/к у справі № 15-02/2016 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у частині, яка стосується товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальна будівельна група".

3. В іншій частині позову відмовити."

У решті рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Відділенням подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 18.07.2017 у справі № 916/2765/16 з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 18.01.2011 у справі № 07/14-7, від 23.07.2013 у справі № 5017/3318/2012, від 25.02.2014 у справі № 921/798/13-г/11, від 04.02.2014 у справі № 917/891/13, від 05.03.2013 у справі № 5020-634/2012, від 25.02.2016 у справі № 910/5006/15-г та від 18.04.2017 у справі № 910/29692/15.

За приписами підпункту 1 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 11116 ГПК України в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана, зокрема, з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Касаційний господарський суд вважає за необхідне відмовити в допуску справи до провадження з таких підстав.

У постанові від 18.07.2017 зі справи № 916/2765/16, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання недійсним Рішення АМК у частині, яка стосується позивача, з огляду на те, що: сама лише схожість в оформленні учасниками конкурсних торгів їхніх конкурсних пропозицій, за відсутності беззаперечних доказів неправомірного або узгодженого формування цими учасниками спільно конкурсних пропозицій або цін на товар, за відсутності доказів антиконкурентної узгодженої поведінки учасників конкурсних торгів у ході проведення цих останніх, ще не свідчать про наявність попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій) та спрямованості цих дій на усунення або недопущення конкуренції, спотворення результатів конкурсних торгів; чинне законодавство не містить заборони щодо залучення до збирання необхідних довідок інших осіб, та це саме по собі ще не свідчить про узгодженість дій і порушення конкурентного законодавства. Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які, встановивши, що певна схожість в оформленні учасниками торгів їхніх конкурсних пропозицій за відсутності будь-якої вказівки про дослідження територіальним відділенням АМК обставин, пов'язаних з існуванням інших факторів (умов), які впливали б на поведінку суб'єктів господарювання у формуванні ними своїх конкурсних пропозицій (зокрема тих, про які зазначав позивач у зауваженнях на попередні висновки Відділення), за відсутності доказів антиконкурентної узгодженої поведінки учасників торгів у ході їх проведення не свідчить про наявність попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій) та про спрямованість цих дій на усунення або недопущення конкуренції, спотворення результатів торгів, - дійшли загалом, з урахуванням наведених законодавчих приписів, зокрема статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Водночас у постанові від 18.01.2011 у справі № 07/14-07, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову про визнання рішення Відділення АМК України недійсним з огляду на те, що суди попередніх інстанцій, з урахуванням виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України щодо кваліфікації наявних дій як відповідного порушення, встановивши, що доводи Відділення стосовно протиправної узгодженої поведінки позивача [з посиланням на: надання зазначеними учасниками тендеру пропозицій однакового зовнішнього вигляду та оформлення з однаковими граматичними і стилістичними помилками; одночасне (протягом одного дня) звернення до банківської установи та податкової інспекції за отриманням і фактичним отриманням необхідних довідок] не спростовано позивачем, - дійшли обґрунтованих висновків щодо прийняття Відділенням оспорюваного Рішення АМК у межах наданих йому повноважень та стосовно відсутності передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для визнання його недійсним.

У постанові від 23.07.2013 зі справи № 5017/3318/2012 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України з огляду на те, що Відділенням АМК України надано належну оцінку фактичним обставинам справи і зроблено правильний висновок про наявність підстав для визнання дій позивача, які полягали в узгодженості його поведінки з іншою особою під час участі у тендері по закупівлі продуктів нафтоперероблення рідких, що був проведений у 2012 році, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке виявилось у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що призвели до спотворення результатів торгів.

У наданій для порівняння постанові від 25.02.2014 зі справи № 921/798/13-г/11 суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним рішення Відділення АМК України, з огляду на те, що Відділенням АМК України у рішенні доведено вчинення позивачем у справі антиконкурентних узгоджених дій під час участі у відкритих торгах, оскільки досліджені фактичні обставини свідчать про обмін інформацією між учасниками торгів з метою здобуття перемоги у торгах.

У постанові від 04.02.2014 зі справи № 917/891/13, суд касаційної інстанції, скасовуючи судові акти попередніх інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, зазначив про те, що місцевим господарським судом не надавалась оцінка доводам позивача щодо можливого співпадіння документального оформлення пропозицій позивача та третьої особи. У той же час постанова апеляційного господарського суду не містить спростування доводів АМК стосовно причин не лише схожості оформлення частини документів конкурсних пропозицій учасників торгів, які кожне з цих товариств було зобов'язане готувати окремо та без обміну інформацією між ними, а також схожості кошторисної вартості робіт на об'єкті, яка не співпадає лише за сумарною вартістю робіт, що фактично є арифметичною помилкою. Суд касаційної інстанції також зазначив, що у вирішенні спору зі справи попередні судові інстанції залишили поза увагою те, що в даному випадку негативним наслідком може вважатися вже сам факт спотворення результатів торгів через узгодження поведінки конкурсантами.

У постанові від 05.03.2013 зі справи № 5020-634/2012 суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним рішення Відділення АМК України з огляду на те, що суд апеляційної інстанції з урахуванням повноважень органів Антимонопольного комітету України щодо оцінки та кваліфікації наявних дій як відповідного порушення, встановивши наявність підстав для розгляду справи Відділенням АМК України, правомірність розгляду ним згаданої справи, а також те, що доводи Відділення АМК України по суті протиправної узгодженої поведінки підприємців (мотивовані посиланням на наявні докази) позивачами не спростовано, дійшов обґрунтованих висновків стосовно прийняття Відділенням АМК України оспорюваного рішення АМК у межах наданих йому повноважень та за відсутності передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для визнання Рішення АМК недійсним правомірно відмовив у задоволенні позову.

Водночас у постанові від 25.02.2016 у справі № 910/5006/15-г, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій (зроблених на підставі аналізу рішення Відділення АМК України та висновків, що містяться у ньому) щодо здійснення учасниками торгів антиконкурентних узгоджених дій, відповідно, відсутність підстав для визнання рішення Відділення АМК України недійсним.

У доданій для порівняння постанові від 18.04.2017 зі справи № 910/29692/15 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України з огляду на те, що Відділенням АМК України у рішенні доведено узгодження учасниками торгів своєї конкурентної поведінки під час підготовки та участі у конкурсній процедурі закупівлі; також враховано повноваження органів Антимонопольного комітету України щодо оцінки та кваліфікації наявних дій як відповідного порушення та неспростування позивачем доводів територіального відділення АМК стосовно протиправної узгодженої поведінки позивача.

Таким чином, зазначені судові рішення не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки наведені постанови прийнято за різної фактично - доказової бази, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями у кожній з наведених справ, і за інших поданих сторонами та оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийняті відповідні судові рішення.

Що до постанови Вищого господарського суду України від 04.02.2014 зі справи № 917/891/13, на яку посилається заявник, то остання не може слугувати прикладом судового рішення, в якому по - іншому було застосовано норми права, оскільки у зазначеній справі суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору і безпосередньо впливають на висновок суду про наявність або відсутність підстав для задоволення позову. Ця постанова не містять висновків, які свідчили б про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах. До того ж передача справи на новий розгляд у будь-якому разі не означає остаточного вирішення спору.

За таких обставин підстави для допуску справи № 916/2765/16 до провадження Верховного Суду відсутні.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, статтями 11116, 11121 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 ), суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у допуску справи № 916/2765/16 до провадження Верховного Суду.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Суховий