ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа № 914/347/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі:

головуючого - судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Т.Б. Бонк

- О.І. Матущак

секретаря судового засідання: Кострик К.

Розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат"

на рішення господарського суду Львівської області від 19.10.2017р.

у справі № 914/347/17

за позовом: ОСОБА_2

до : ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат"

про: стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 132 936 грн. 63 коп. (яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки в сумі 117 393 грн. 18 коп. та безпідставно стягнутих з заробітної плати коштів в сумі 15 543 грн. 45 коп.); стягнення середнього заробітку за весь час затримки в сумі 167 537 грн. 84 коп.

З участю представників :

від позивача - не з'явився.

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Львівської області від 19.10.2017р., суддя Морозюк А.Я., позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 132 926 грн. 99 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті), а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 167 537 грн. 84 коп. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті). В задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9 грн. 64 коп. було відмовлено. Стягнуто з ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" в дохід державного бюджету України 4 506 грн. 97 коп. - судового збору.

З даним рішенням не погодився відповідач - ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" і оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень Львівського апеляційного господарського суду від 22.12.2017р.

29.01.2018р. від позивача - ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання за станом здоров'я. Рішення суду першої інстанції він просив залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 19.10.2017р. у справі №914/347/17 - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 135 492 грн. 79 коп. (яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки за період 01.03.2015 р. по 30.06.2016 р. в сумі 119 949 грн. 34 коп. та безпідставно стягнутих з заробітної плати в період з 01.11.2015 р. по 30.06.2016 р. коштів в сумі 15 543 грн. 45 коп.); стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, станом на 15.02.2017 р., в сумі 85 903 грн. 16 коп.; визнання ОСОБА_2 поточним (привілейованим) кредитором у справі про банкрутство ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" з грошовими вимогами на загальну суму 221 395 грн. 95 коп., що задовольняються в першу чергу.

01.09.2017 р. від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він збільшив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до 156 333 грн. 08 коп., зменшив позовні вимоги в частині визнання поточним (привілейованим) кредитором у справі про банкрутство ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" (що судом в цій частині розцінюється як зміна предмету позову до початку розгляду справи по суті), а відтак просив суд: стягнути з ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 135 492 грн. 79 коп.(яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки за період 01.03.2015 р. по 30.06.2016 р. в сумі 119 949 грн. 34 коп. та безпідставно стягнутих з заробітної плати в період з 01.11.2015 р. по 30.06.2016 р. коштів в сумі 15 543 грн. 45 коп.); стягнути з ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 156 333 грн. 08 коп. До заяви додано докази надіслання на адресу відповідача копії позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог від 01.09.2017 р. та письмових пояснень від 01.09.2017 р.

03.10.2017 р. від позивача на адресу суду першої інстанції надійшла заява про уточнення позовних вимог №2, в якій позивач збільшив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до 167 537 грн. 84 коп., та зменшив позовні вимоги (в частині основної заборгованості по заробітній платі, виплаті вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки), яка станом на 04.10.2017 р. становить 117 393 грн. 18 коп. (позивач зазначає що 27.09.2017 р. відповідачем оплачено 1 566 грн. 16 коп.), відтак позивач просить суд: стягнути з ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 132 936 грн 63 коп. (яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки за період 01.03.2015 р. по 30.06.2016 р. в сумі 117 393 грн. 18 коп. та безпідставно стягнутих з заробітної плати в період з 01.11.2015 р. по 30.06.2016 р. коштів в сумі 15 543 грн. 45 коп.); стягнути з ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який станом на 04.10.2017 р. становитиме 167 537 грн. 84 коп.

Судами обох інстанцій встановлено, що з 28.09.2010 р. по 30.06.2016 р. ОСОБА_2 перебував з відповідачем в трудових відносинах, займаючи посади юрисконсульта - начальника юридичного відділу комбінату. В зв'язку з постійною невиплатою заробітної плати позивач з власної ініціативи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України розірвав з відповідачем трудовий договір, про що 30.06.2016 р. підписано наказ №33к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту). Проте в день звільнення позивачу не виплачено заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки за період з 01.03.2015 р. по 30.06.2016 р., яка з врахуванням довідки відповідача про доходи б/д та б/н, та його листів №32/86 від 12.09.2016 р. та №66/25 від 14.07.2016 р., складала 119 949 грн. 34 коп. В процесі розгляду справи, у зв'язку з тим, що відповідачем частково оплачено заборгованість по зарплаті, позивачем було зменшено позовні вимоги в частині основної заборгованості по заробітній платі, виплаті вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки до 117393 грн. 18 коп. (згідно заяви про уточнення позовних вимог №2). Окрім цього на підставі постанови ВДВС Пустомитівського РУЮ про відкриття виконавчого провадження №47965207 по виконавчому листу №450/1653/13-ц від 10.06.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Родовід Банк 397 217,09 грн., з заробітної плати позивача здійснювалось відрахування в розмірі 20% на користь ПАТ "Родовід Банк". Проте згідно даних з Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень, постановою від 30.10.2015 р. виконавче провадження №47965207 по виконавчому листу №450/1653/13-ц від 10.06.2015 р. закрито, тоді як відповідачем, згідно наданої ним довідки, відрахування із заробітної плати здійснювалось по червень 2016 р., тобто відповідачем в період з 01.11.2015 р. по 30.06.2016 р. безпідставно стягнуто з заробітної плати позивача 15 543 грн. 45 коп. Також оскільки відповідачем в день звільнення позивача не проведено виплати всіх сум, що належать йому від роботодавця, позивач керуючись ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який станом на 04.10.2017 р. становить 167 537 грн. 84 коп. (згідно заяви про уточнення позовних вимог №2).

Відповідно до абзацу 4 частини 8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Абзацом 6 п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 N 01-06/606/2013 "Про внесення змін до пункту 9 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI), із змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори стосовно конкурсних грошових вимог кредиторів за вимогами до боржника щодо виплати заробітної плати вирішуються господарським судом шляхом їх розгляду за правилами позовного провадження у межах справи про банкрутство. Спори цієї категорії кредиторів з поточними грошовими вимогами до боржника до визнання боржника банкрутом вирішуються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, проте в окремому позовному провадженні.

З аналізу вищенаведених законодавчих вимог випливає, що до визнання боржника банкрутом, спори з поточними вимогами до боржника, зокрема, щодо стягнення заборгованості із заробітної плати, розглядаються в окремому позовному провадженні господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. При цьому, законодавчо не встановлено та зі змісту ч.8. ст. 23 вищенаведеного Закону не випливає, що така справа повинна розглядатись в окремому позовному провадженні саме тим складом суду (суддею), в провадженні якого перебуває справа про банкрутство щодо боржника.

Отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний позов згідно вимог ч.8. ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підлягає розгляду господарським судом Львівської області в окремому позовному провадженні.

Справу №914/347/17 було передано на розгляд судді Морозюку А.Я. у відповідності до вимог ст.2-1 ГПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду. При цьому, передача справи на підставі ст.17 ГПК України для приєднання до матеріалів справи №914/4160/14 про банкрутство ПАТ „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" суперечить процесуальним та законодавчим вимогам, оскільки правила підсудності встановлені нормами ст.ст.15, 17 ГПК України судом не порушено.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, яка включає: основну заробітну плату (винагорода за виконану роботу); додаткову заробітну плату (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці - доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, премії); інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Статтею 24 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Обставини існування станом на день звільнення позивача 30 червня 2016 року заборгованості по виплаті заробітної плати за попередні періоди роботи та відсутності проведення розрахунку при звільнені підтверджується наявною у справі довідкою б/н та б/д, виданою відповідачем - ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", згідно якої заборгованість перед ОСОБА_2, яка виникла по виплаті заробітної плати за період з березня 2015 р. по червень 2016 р. (включно) станом на 01.07.2016 року складає 119 949 грн. 34 коп. (в т.ч. вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку, про що відображено в листі ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" від 12.09.2016 р. №32/86). В довідці одночасно зазначено, що середньоденна заробітна плата на дату звільнення складає 533,56 грн.

Також листом від 12.09.2016р. №32/86 ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" у відповідь на вимогу позивача від 29.08.2016 р. про здійснення перерахунку належних до виплати коштів, видачу довідок та здійснення остаточного розрахунку, повідомив ОСОБА_2 про те, що при звільненні всього нараховано 71213,31 грн. (за червень 2016 р.), в тому числі: 10369,25 грн. - зарплати за 19 робочих днів, 220,33 грн. - оплата простою 1 дня, 32 013,72 грн. - вихідної допомоги при звільнені в розмірі трьох середньомісячних зарплат, 28 610,01 грн. - компенсації за невикористану відпустку за 117 днів; утримано всього 19055,10 грн. (в т.ч. податок на доходи, військовий збір, профспілковий внесок, утримання згідно судових рішень); до видачі всього 52 158,21 грн. У листі одночасно зазначено, що компенсаційні нарахування за невчасну виплату заробітної плати проводяться при виплаті заборгованості, тому розрахунок буде надано при виплаті заборгованості (вимога та лист додаються).

Зазначена у листі від 12.09.2016р. №32/86 до видачі сума, яка після утриманих податків та зборів складає 52 158,21 грн., відповідає сумі зазначеній у довідці б/н та б/д про заборгованість по заробітній платі, нарахованої за червень 2016 р., та сумі зазначеній у довідці б/н та б/д про доходи і збори, нарахованої за червень 2016 р. При цьому суми доходів, які зазначені у довідці б/н та б/д про доходи і збори за період січень-червень 2016 р. в графі "заробітна плата до виплати" зазначені вже за вирахуванням утриманого податку та зборів, утримань згідно судових рішень, та відповідають сумам зазначеним у довідці б/н та б/д про заборгованість по заробітній платі за той самий період, згідно якої станом на 01.07.2016 року заборгованість по зарплаті складає 119 949,34 грн., та яку позивач просив стягнути станом на дату подання позову до суду. Наведене спростовує твердження відповідача про необхідність оподаткування заборгованості по заробітній платі, що підлягають стягненню.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідач на підставі наданих його представником платіжних доручень №15 від 22.12.2016 р. та №20 від 22.12.2016 р. частково виплатив ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі на загальну суму 1000,00 грн. Також згідно наданого відповідачем платіжного доручення №4195 від 27.09.2017 р. відповідач провів виплату заборгованої ОСОБА_2 зарплати на суму 1565,80 грн. Позивач погоджуючись із проведеними оплатами уточнив позовні вимоги та зменшив суму в частині стягнення основної заборгованості по заробітній платі, виплаті вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки до 117 393,18 грн. Проте суд першої інстанції, провівши перерахунок вірно встановив, що сума заборгованості по заробітній платі, з врахуванням проведених відповідачем часткових оплат, становить 117383,54 грн. (119949,34 грн. - 1 000,00 грн. - 1565,80 грн. = 117 383,54 грн.). Відтак, обґрунтованою та такою що підлягає стягненню з відповідача, є заборгованість по заробітній платі в розмірі 117 383,54 грн. Решта заборгованості в розмірі 9,64 грн. заявлена позивачем безпідставно і вимоги про її стягнення задоволенню не підлягають.

У листі від 12.09.2016 р. №32/86 ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" зазначено, що на виконання постанови ВДВС Пустомитівського РУЮ ВП №47965207 про стягнення із заробітної плати ОСОБА_2 20% з усіх видів заробітку в погашення боргу ПАТ "Родовід Банк" за виконавчим листом №450/1653/13-ц від 10.06.2015 р. на суму 437203,67 грн., відповідачем в період з серпня 2015 р. по червень 2016 р. (включно по дату звільнення) проведено утримання із заробітної плати позивача в сумі 17 636,83 грн.

Постановою ВДВС Пустомитівського РУЮ від 30.06.2015 р. відкрито виконавче провадження №47965207 по примусовому виконанню виконавчого листа №450/1653/13-ц від 10.06.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Родовід банк" 379217,09 грн. Постановою від 30.06.2015 р. ВП №47965207 накладено арешти на все майно, що належить ОСОБА_2 Постановою від 18.08.2015 р. ВП №47965207 звернено стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2, пунктом 3 якої одержувачем утриманих коштів - боргу у розмірі 437203,67 грн. визначено ВДВС Пустомитівського РУЮ; пунктом 4 постанови встановлено, що звернення проводиться з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків проводити утримання в розмірі 20% від розміру заробітної плати пропорційно до суми боргу та виконавчого збору. Постановою від 30.10.2015 р. ВП №47965207 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №450/1653/13-ц від 10.06.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 397217,09 грн. боргу закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в попередній чинній редакції). Одночасно у постанові зазначено що стягнення не проводилось. Постанову від 30.10.2015 р. про закінчення виконавчого провадження №47965207 внесено до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією про виконавче провадження (отримана із сайту Міністерства Юстиції України), в якій також відображено що стягнення не проводилось.

Також в матеріалах справи наявний лист відповідача №66/25 від 14.07.2016 р., адресований ВДВС Пустомитівського РУЮ, яким ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" повідомив орган ДВС про те що з 01.07.2016 р. припиняє стягнення на заробітну плату з ОСОБА_2, згідно з постановою від 18.08.2015 р. ВП №47965207, у зв'язку із звільненням даного працівника 30.06.2016 р. за власним бажанням.

Отже наявними у справі матеріалами підтверджено, що виконавче провадження №47965207 з примусового виконання виконавчого листа №450/1653/13-ц від 10.06.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 397217,09 грн. боргу, було закінчено 30.10.2015 р., і в процесі виконавчого провадження стягнення не проводилось. Інших виконавчих проваджень про стягнення із заробітної плати ОСОБА_2 боргу на виконанні у ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" не було, і такі в матеріалах справи відсутні. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що утримані відповідачем із оподаткованої заробітної плати позивача кошти були спрямовані на адресу органу ДВС на виконання судового рішення.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції обгрунтовано погодився з доводами позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно стягнутих із заробітної плати коштів, згідно заявленого позивачем періоду з листопада 2015 р. по червень 2016 р. в сумі 15543 грн. 45 коп., відтак позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо тверджень відповідача-апелянта про те, що вимога позивача в частині безпідставно стягнутих коштів 15 543,45 грн. за постановою державного виконавця Пустомитівського ВДВС не може бути розглянута в порядку господарського судочинства і провадження в цій частині підлягає припиненню, то судом першої інстанції було встановлено, що стосовно ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" порушено справу про банкрутство (№914/4160/14), і станом на день розгляду позову введено процедуру санації боржника, а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах із майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Крім того вказані кошти були стягнені відповідачем із заробітної плати позивача.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснено п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як зазначено у довідці б/н та б/д про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2, виданою відповідачем - ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", середньоденна заробітна плата на дату звільнення складає 533,56 грн.

З врахуванням вимог законодавства, а також заяви позивача про уточнення позовних вимог №2 (надійшли до суду 03.10.2017 р.), в якій позивач збільшив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку до 167 537 грн. 84 коп., станом на 04.10.2017 р., судом першої інстанції здійснено розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, на підставі формули: Сз = Сдзп х Крд, де: Сз - середнього заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (прийняття судом рішення), Сдзп - середньоденна заробітна плата (згідно довідки б/н та б/д - 533,56 грн.), Крд - кількість робочих днів за період затримки фактичного розрахунку (згідно норм робочого часу з 01.07.2016 р. по 04.10.2017 р.). Таким чином, сума середнього заробітку (533,56 грн. х 314 робочих днів) складає 167537,84 грн.

Посилання відповідача-апелянта на те, що позивачем пропущено 3-х місячний строк на звернення до суду (строк позовної давності) з позовом в частині стягнення середнього заробітку за час затримки правомірно відхилене судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 р. №13 роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013 р. роз'яснено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Згідно правової позиції Верховного суду України в справі за № 6-409 цс 16 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.04.2016р.): непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку з позивачем, то враховуючи, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Конституційним Судом України у рішенні від 22.02.2012р. у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу роз'яснено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як уже зазначалося вище, в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи те, що до прийняття рішення у справі відповідач-апелянт не здійснив остаточного розрахунку з позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, позивачем не пропущено, а твердження відповідача-апелянта з цього приводу є помилковими та безпідставними.

Також слід зазначити, що згідно правової позиції Верховного суду України в справі за № 6-76 цс 14 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року), передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

За таких обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог №2, підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення: 132926 грн. 99 коп. заборгованості по заробітній платі, яка складається з: заборгованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки в сумі 117 383 грн. 54 коп. та безпідставно стягнутих з заробітної плати коштів в сумі 15543 грн. 45 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті), а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 167 537 грн. 84 коп. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті),а в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9 грн. 64 коп. слід відмовити.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 19.10.2017р. по справі №914/347/17 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 269,271,275,276,281,282,283 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Львівської області від 19.10.2017 року у справі №914/347/17 залишити без змін.

Постанова набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку.

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді: Т.Б. Бонк

О.І. Матущак

"Повний текст постанови виготовлено 30.01.2018р."