РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2018Справа № 910/23247/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Шкурдової Л.М., при секретарі судового засідання Гнідіна М.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 13883,86 грн., -

Представники:

від позивача - Бугай А.Г. за дов.

від відповідача - Киринчук В.М. за дов.

третя особа - ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «МЖКБУД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1, про стягнення 13 883,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКБУД» у період з 20.07.2005 р. по 01.06.2017 р. був власником 40/100 квартири АДРЕСА_1, при цьому позивач здійснював постачання комунальних послуг відповідачу, однак відповідач не виконував зобов'язання з оплати наданих комунальних послуг, у зв'язку з чим позивач вимагає стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги, а також здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2017 року відкрито провадження у справі № 910/21530/17, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

31.01.2017 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечував проти позову у зв'язку з тим, що, будучи власником частини квартири, відповідач не мав змоги нею користуватися, крім того відповідач не укладав із позивачем договорів на постачання житлово-комунальних послуг. Відтак, на думку відповідача, він не отримував від позивача житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Також відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 2012 по вересень 2014 р.

У судовому засіданні 01.02.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «МЖКБУД» (відповідач) на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2005 року належала на праві власності частина квартири № 2 (40/100 квартири) в будинку № АДРЕСА_1

02.06.2017 року відповідач подарував належну йому частину квартири ОСОБА_1 (третя особа) згідно Договору дарування частини квартири від 02.06.2017 р.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» (позивач) здійснює постачання житлово-комунальних послуг до будинку АДРЕСА_1 у вказаному будинку, частина якої належала на праві власності відповідачу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживачем відповідно до вказаної статті Закону є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги ».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги » передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з водопостачання і водовідведення у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

(Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі №916/3566/13).

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідачем не спростовано факту постачання житлово-комунальних послуг позивачем, відтак в силу наведених норм відповідач зобов'язаний був оплачувати надані позивачем послуги не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідач зобов'язаний був здійснювати оплату наданих позивачем житлово-комунальних послуг щомісяця, не пізніше 20-го числа. У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг. Відповідач не надав доказів оплати ним наданих позивачем житлово-комунальних послуг.

Відтак, за розрахунком позивача заборгованість відповідача перед позивачем згідно з наданим позивачем розрахунком становить 8 228,94 грн. Відповідачем не спростовано належними доказами наданого позивачем розрахунку, у зв'язку з чим суд приймає наданий позивачем розрахунок суми заборгованості.

Разом з тим, відповідачем у поданому ним відзиві заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 2012 по вересень 2014 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, за вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 2012 по вересень 2014 р., суд приходить до висновку, що заборгованість за вказаний період не підлягає стягненню з відповідача в силу приписів ст. 267 ЦК України.

Відтак, суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 2 672,20 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з порушенням грошового зобов'язання відповідачем позивач здійснив нарахування інфляційних втрат в сумі 4 944,85 грн. та 3% річних 710,07 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат. За перерахунком суду розмір інфляційних втрат становить 4 086,62 грн.

Судом також перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% річних. За перерахунком суду розмір 3% річних, що підлягає стягненню, становить 524,26 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД" (01042, м.Київ, вул.Саперне Поле, будинок 26-А, ) на користь комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м.Києва" (03186, м.Київ, вул.Соціалістична, будинок 6, ) 2 672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн 20 грн - суми боргу, 4 086 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн 62 коп - інфляційні втрати, 524 (п'ятсот двадцять чотири) грн 26 коп - 3 % річних та 839 (вісімсот тридцять дев'ять) грн 31 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складення повного судового рішення: 05.02.2018р.