Господарський суд
Житомирської області
___________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Від "05" лютого 2018 р. Справа № 906/1641/15

За заявою: Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (м.Київ)

До боржника: Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянда" (с.Троянів, Житомирський район, Житомирська область)

про визнання банкрутом

Суддя Гнисюк С.Д.

В провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа №906/1641/15 про визнання банкрутом Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянда" (с.Троянів, Житомирський район, Житомирська область).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.11.2017 суддею Гнисюком С.Д., зокрема, прийнято до свого провадження справу №906/1641/15.

29.01.2018 на адресу Господарського суду Житомирської області від ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянда" (с.Троянів, Житомирський район, Житомирська область) ОСОБА_1 надійшла заява №02-01/34-58 від 23.01.2018 про стягнення дебіторської заборгованості з ОСОБА_2 (с.Іванівка, Житомирський район, Житомирська область) у сумі 177000,00грн.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство), передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) та іншими законодавчими актами України.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Згідно з частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній з 15.12.2017, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ГПК України).

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією.

Також, у звязку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII внесено зміни до Закону про банкрутство.

З огляду на вищевикладене, розгляд питання щодо прийняття заяви ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянда" (с.Троянів, Житомирський район, Житомирська область) ОСОБА_1 №02-01/34-58 від 23.01.2018 про стягнення дебіторської заборгованості з ОСОБА_2 (с.Іванівка, Житомирський район, Житомирська область) у сумі 177000,00грн., суд здійснює з урахуванням змін внесених до законодавчих актів, зазначених вище.

Дослідивши подану заяву, Господарський суд Житомирської області встановив наступне.

Постановою Господарського суду Житомирської області від 22.12.2016, зокрема, визнано банкрутом Приватне сільськогосподарське підприємство "Троянда"; відкрито його ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.05.2017, зокрема, призначено ліквідатором Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянда" арбітражного керуючого ОСОБА_1

Згідно до ч.1 ст.41 Закону про банкрутство, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, предявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб (ч.2 ст.41 Закону про банкрутство).

Відповідно до статей 5, 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно з ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно п.8 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами д о боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону про банкрутство, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами д о боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником тощо.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Крім названих у статті 10 Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами д о боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Крім того, у постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14 та від 16.11.2016 у справі № 908/560/16 викладено правовий висновок про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення усіх майнових спорів з вимогами д о боржника, у тому числі спорів про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З наведених вище процесуально-правових норм та правової позиції Верховного Суду України випливає, що до підвідомчості господарського суду відносяться справи у спорах з майновими вимогами саме д о боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Тобто, положення п.8 ч.1 ст.20 ГПК України та частини четвертної статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" застосовуються незалежно від суб'єктного складу сторін лише у тому випадку, коли майнові вимоги пред'являються саме д о особи (боржника), яка перебуває у процедурах банкрутства.

При цьому, суд зважає на те, що майнові спори з вимогами д о боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням вимог частини 6 статті 12 ГПК України, відповідно до якої, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Тому, вирішуючи питання про прийняття у межах провадження у справі про банкрутство заяви боржника (банкрута) з майновими чи/або немайновими вимогами до третіх осіб, які не є учасниками провадження у справі про банкрутство, господарський суд повинен пересвідчитись про підвідомчість відповідного спору господарському суду, враховуючи його суб'єктний склад сторін, предмет спору та характер правовідносин.

Як вбачається з поданої заяви, ліквідатор банкрута подав заяву до фізичної особи про стягнення дебіторської заборгованості.

Отже, даний спір виник між особою, стосовно якої порушено справу про банкрутство - Приватним сільськогосподарським підприємством "Троянда", та не учасником провадження у справі про банкрутство, а саме фізичною особою ОСОБА_2 з приводу стягнення дебіторської заборгованості у порядку норм цивільного кодексу України.

За змістом статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критерієм розмежування справ цивільного і господарського судочинства є одночасно як суб'єктивний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

Суб'єктний склад сторін даного спору - особа, стосовно якого порушено провадження у справі про банкрутство, фактично є позивачем, а фізична особа, яка не є учасником провадження у справі про банкрутство, відповідно, - відповідачем.

Отже, спір між Приватним сільськогосподарським підприємством "Троянда" та ОСОБА_2 про стягнення дебіторської заборгованості у сумі 177000,00грн. не відноситься до юрисдикції господарських судів, а отже не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження з розгляду заяви ліквідатора Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянда" (с.Троянів, Житомирський район, Житомирська область) ОСОБА_1 №02-01/34-58 від 23.01.2018 про стягнення дебіторської заборгованості з ОСОБА_2 (с.Іванівка, Житомирський район, Житомирська область) у сумі 177000,00грн. в межах справи №906/1641/15 слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 20, п. 1 ч. 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, ч. 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Господарський суд Житомирської області, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ліквідатору Приватного сільськогосподарського підприємства "Троянда" (с.Троянів, Житомирський район, Житомирська область) ОСОБА_1 у відкритті провадження з розгляду в межах справи №906/1641/15 заяви №02-01/34-58 від 23.01.2018 про стягнення дебіторської заборгованості з ОСОБА_2 (с.Іванівка, Житомирський район, Житомирська область) у сумі 177000,00грн.

2. Заяву №02-01/34-58 від 23.01.2018 з додатками повернути заявнику.

Додаток: на 34 аркушах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені статтями 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://court.gov.ua/fair/sud5007/.

Ухвалу суду підписано 05.02.2018.

Суддя Гнисюк С.Д.

Віддрукувати:

1- у справу.

2- а/к ОСОБА_1 (ліквідатор), (03035, м. Київ, а/с 103) рек. з пов.