РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. КИЇВ
24.01.2018Справа № 910/18130/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянув матеріали господарської справи
за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, пр.-т Перемоги, 35)
до Військової частини А 0799 ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 33 860,28 грн.

Представники:
від позивача Фенканіна Я.О.
від відповідачане з`явились

В судовому засіданні 24.01.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини А - 0799 про стягнення 33 860,28 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №08-УНД-10 від 30.12.2010, а саме в частині не сплаченого відшкодування вартості корисного користування тунелю та тунельних споруд за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, у останнього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 33 860,28 грн., з яких: 32 321,66 грн. основний борг, 1 109,75 грн. пеня, 428,87 грн. 3 % річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18130/17 та призначено до розгляду на 15.11.2017.
14.11.2017 до господарського суду на виконання вимог ухвали суду надійшов лист позивача №12/04-755 від 13.11.2017, відповідно до якого останній повідомив, що жодна зі сторін договору не заявляла про бажання припинити дію договору № 08-УНд-10 від 30.12.2010, а відтак, строк дії даного договору продовжувався кожного календарного року та діє до 31.12.2017. Крім того, до вказаного листа позивачем було додано додаткові докази для долучення до матеріалів справи.
У судовому засіданні 15.11.2017, за участю представників сторін, було оголошено перерву до 20.12.2017.
20.12.2017 до канцелярії господарського суду надійшло клопотання сторін про відкладення розгляду справи та про здійснення її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.
Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 було ухвалено здійснювати розгляд справи №910/18130/17 у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 24.01.2018.
У судове засідання на 24.01.2018 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення 189, з якого вбачається, що ухвалу суду відповідач отримав 05.01.2018.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
30 грудня 2010 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона-1, відповідач) та Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (сторона-2, позивач) був укладений договір № 08-УНД-10, згідно із яким сторона-1 зобов`язується відшкодувати стороні-2 вартість корисного використання тунелю метрополітену загальною довжиною 1 900 погонних метрів, відповідно до проектно-конструкторської документації та договору на право прокладання кабельних мереж.
Місця прокладання кабелю та його довжина визначається відповідно до розробленої та погодженої сторонами ПКД. Про введення в експлуатацію кабелю сторонами складається двосторонній акт (п. 1.1.1 договору).
Відповідно до п. 2.1 договору, сторона-1 зобов`язується сплачувати стороні-2 відшкодування вартості корисного використання тунелю та тунельних споруд загальною довжиною 1900 погонних метрів в розмірі 1,40 грн. (в тому числі ПДВ - 0,23 грн.) за 1 погонний метр прокладеного кабелю, що складає 2 660 грн. у місяць згідно протоколу узгодження договірної ціни (додаток №1) до даного договору, у термін не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.
Розмір відшкодування вартості корисного використання тунелю за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2011. У випадку, якщо жодна зі сторін за один місяць до строку закінчення дії цього договору не заявить письмово про бажання припинити дію договору, то договір вважається автоматично продовжений на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 3.1).
Оскільки жодна із сторін даного договору письмово за один місяць не заявляла про бажання припинити дію договору №08-УНд-10 від 30.12.2010, строк його дії щорічно автоматично продовжувався.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що виконав свої зобов`язання за договором № 08-УНД-10 від 30.12.2010 з надання у користування відповідачу тунелю та тунельних споруд загальною довжиною 1 900 погонних метрів. Натомість, відповідач в порушення умов договору, зобов`язання щодо відшкодування вартості корисного використання тунелю за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року виконав неналежним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 32 321,66 грн.
З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією вих. №12/04-700 від 16.06.2017 про сплату заборгованості за договором №08-УНД-10 від 30.12.2010р. Дана претензія була отримана відповідачем 22.06.2017, однак, станом на момент розгляду спору залишена останнім без письмової відповіді та задоволення.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном (ч. 1 ст. 403 ЦК України).
Частиною 1 статті 404 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу у користування тунель та тунельні споруди для прокладення кабелю зв`язку. Факт користуванням тунелем та тунельними спорудами для прокладення кабелю зв`язку у спірний період відповідачем не заперечується.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасної сплати відшкодування вартості корисного використання тунелю та тунельних споруд за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року.
Таким чином, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати відшкодування вартості корисного використання тунелю та тунельних споруд підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 32 321,66 грн.
Виходячи з вищевикладеного, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо відсутності реєстрації договору у Державній казначейській службі України, яка унеможливлює виконання відповідачем свого зобов`язання з відшкодування вартості корисного використання тунелю та тунельних споруд, оскільки вказані обставини не впливають на договірні зобов`язання відповідача, зокрема в частині своєчасної оплати.
Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 428,87 грн., що нараховані за загальний період з 11.11.2016 по 03.10.2017 та пеня у розмірі 1109,75 грн., що нарахована за період з 11.04.2017 по 03.10.2017.
Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 580,31 грн., суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну сплату відшкодувань за договором передбачена п. 5.2. договору, згідно із яким сторони погодили, що у разі несвоєчасного внесення плати за договором відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 1109,75 грн. судом встановлено, що він відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а відтак вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 1109,75 грн. підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань щодо відшкодування вартості корисного використання тунелю та тунельних споруд, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.
За таких обставин, дослідивши надані позивачем матеріали та врахувавши принцип диспозитивності та змагальності у судовому процесі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 236 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, 35, ідентифікаційний код 03328913) суму основного боргу у розмірі 32 321 (тридцять дві тисячі триста двадцять одна) грн. 66 коп., 3 % річних у розмірі 428 (чотириста двадцять вісім) грн. 87 коп., пеню у розмірі 1 109 (одна тисяча сто дев`ять) грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.01.2018

Суддя Пукшин Л.Г.