КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 910/9673/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання - Малайдах А.І.

за участю учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.01.2018 у справі №910/9673/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2017

у справі №910/9673/17 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1.Міністерство фінансів України, 2.Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 3.Національний банк України

про стягнення 43 041 915,13 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі-відповідач), в якому просить зобов'язати відповідача зарахувати (повернути) безпідставно списані з його рахунків грошові кошти в рахунок оплати за договором про придбання акцій, оскільки такого розпорядження на їх списання позивач не надавав. Крім того, позивач посилається на те, що він не є пов'язаною з відповідачем особою, що також унеможливлювало списання цих коштів з його поточних та депозитних рахунків на підставі ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

13.09.2017 від позивача надійшла до Господарського суду міста Києва заява про зміну предмету позову, в якій, окрім первісних вимог, заявив нову вимогу про визнання відповідно до ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України договору про придбання акцій №22/2016 від 20.12.2016 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/9673/17 заяву позивача про зміну предмету позову від 13.09.2017 із доданими до неї документами повернуто без розгляду на підставі ст.63 ГПК України.

Не погодившись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції від 11.10.2017, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу суду скасувати та об'єднати в одне провадження розгляд цієї апеляційної скарги з розглядом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" (позивача) на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у даній справі, посилаючись на порушення норм процесуального права, а саме 22 ГПК України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали суду) та на неврахування постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарським процесуальним кодексом України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

У відповідності до вимог нової редакції Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч.3 ст.56 ГПК України). Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.58 ГПК України).

Однак, Міністерство фінансів України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх представників (законних представників або адвокатів) не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ «Перехідних положень» ГПК України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст.22 ГПК України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали суду) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що шляхом подачі заяви про зміну предмету позовних вимог у справі, ним фактично доповнено заявлені первісні вимоги додатковою вимогою про визнання недійсним договору про придбання акцій №22/2016 від 20.12.2016, тому його думку підстави позову не змінилися. В зв'язку з чим позивач стверджує, що судом першої інстанції в порушення норм ст.22 ГПК України безпідставно залишив подану заяву без розгляду.

При цьому, у відповідності до постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарським процесуальним кодексом України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011, на яку позивач посилається в апеляційній скарзі, Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи зазначене та дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що подана позивачем заява за своєю суттю та змістом є зміною як предмету так і підстав позову.

За таких обставин, оскільки законодавством не передбачено подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно залишено дану заяву без розгляду.

В той же час, судова колегія звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернутися з відповідним позовом у загальному порядку.

Стосовно вимоги позивача об'єднати в одне апеляційне провадження розгляд скарги на вказану ухвалу суду, з розглядом скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/9673/17, судова колегія зазначає, що Господарським процесуальним кодексом України від 1992 року зі змінами та доповненнями, так і у чинній редакції згідно Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 не передбачено можливості об'єднання апеляційних скарг на різні судові рішення в одне провадження.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Доводи, наведені позивачем (апелянтом) в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 255, 263, 269-271, 273, 275, 276, 281-285 та Розділом ХІ «Перехідних положень» Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/9673/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/9673/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.01.2018

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

Л.В. Чорна