ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.01.2018 Справа №905/2794/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз, м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 1296,80 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4-928 від 17.11.2017р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 1296,80 грн., у тому числі: пені у сумі 1219,15 грн. на підставі договору №15 - 769 - ТКЕ (Б) від 25.06.2015р. на купівлю - продаж природного газу, 3% річних у сумі 77,65 грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2794/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 05.12.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2796/17, судове засідання призначене на 26.12.2017р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору на купівлю-продаж природного газу №15-769-ТКЕ(Б) від 25.06.2015р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних за зобовязаннями липня, серпня, жовтня, грудня 2015р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог, сальдо та операції по підприємству відповідача з 01.01.2015р. по 31.08.2017р., а також у копіях: договір на купівлю-продаж природного газу №15-769-ТКЕ(Б) від 25.06.2015р. разом із додатковими угодами №1 від 28.10.2015р., №2 від 02.11.2015р., №3 від 03.11.2015р., №4 від 25.11.2015р. до нього; лист №26-6161/1.2-15 від 03.09.2015р., акти приймання-передачі природного газу від 31.07.2015р., від 31.08.2015р., від 30.09.2015р., від 31.10.2015р., від 30.11.2015р. та від 31.12.2015р., довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 175, 193, 216-217, 230, 231, 232, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54-57, 61, 64, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України.

15.12.2017р. набрала чинність редакція Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147 VIII від 03.10.2017р.

19.12.2017р. від представника відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано супровідний лист №1022 від 15.12.2017р., у якому вказано, що останній погоджується, що проводив оплату за договором несвоєчасно, але просить суд зменшити суму нарахованої пені, з підстав, викладених у клопотанні; просить справу розглянути без його участі.

До супровідного листа додано документи, наведені у переліку, у тому числі клопотання б/н від 15.12.2017р. про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій.

26.12.2017р. представником позивача представлено суду клопотання б/н від 26.12.2017р., до якого додано документи, наведені у переліку.

Ухвалою суду від 26.12.2017р. визначено розгляд справи №905/2794/17 за правилами загального позовного провадження; стадія: підготовче провадження; закрито підготовче провадження по справі №905/2794/17; призначено справу №905/2794/17 до судового розгляду по суті на 23.01.2018р.; явку представника відповідача у судове засідання визнано не обов'язковою.

Представник позивача у судовому засіданні 23.01.2018р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення клопотання відповідача заперечив.

Представник відповідача у судове засідання 23.01.2018р. не зявився.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

25.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Азовгаз (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №15-769-ТКЕ(Б), згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015р. природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації суб'єктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих в обсягах природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб бюджетних установ/організацій та інших споживачів.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцеві в з 01.07.2015р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 240,000 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): липень 20,000; серпень 20,000; вересень 20,000; жовтень 40,000; листопад 60,000; грудень 80,000.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У розумінні п.3.4 договору, підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюються НКРЕКП.

За змістом п.5.2 договору до сплати ціна за 1000 куб.м. газу 6600,00 грн., крім того ПДВ 20% - 1320,00 грн., усього з ПДВ 7920,00 грн.

В подальшому сторони уклали додаткові угоди №1 від 28.10.2015р., №4 від 25.11.2015р., якими вносилися зміни до розділу 5 договору щодо ціни газу.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Оплата за газ здійснюється з поточного з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України Про засади функціонування ринку природного газу кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця (п.6.2 договору).

У пункті 6.4 договору сторони погодили, що Покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. У всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обовязковими.

Також, сторони погодились, що сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості Покупця перед Продавцем за минулі періоди за договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується Продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць (п.6.5 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (р.11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу, зокрема, від 31.07.2015р., від 31.08.2015р., від 31.10.2015р. та від 31.12.2015р. за період липень, серпень, жовтень, грудень 2015р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у липні 2015 року 0,888 тис.м.куб. на суму 7032,96 грн.;

у серпні 2015 року 0,555 тис.м.куб. на суму 4395,60 грн.;

у жовтні 2015 року 10,206 тис.м.куб. на суму 80831,52 грн.;

у грудні 2015 року 23,366 тис.м.куб. на суму 181525,78 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період липень, серпень, жовтень, грудень 2015р. у загальному обсязі 35,015 тис.куб.м. на суму 273785,86 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем газу протягом липня, серпня, жовтня, грудня 2015р.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що у разі неповної сплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за липень 2015 року 19.08.2015р.;

за серпень 2015 року 19.09.2015р.;

за жовтень 2015 року 19.11.2015р.;

за грудень 2015 року 19.01.2016р.

За твердженнями позивача, що не заперечуються відповідачем, останній розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, але, всупереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, розрахунок за спірними зобовязаннями здійснено з порушенням строків встановлених договором.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума 3% річних становить 77,65 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням липня 2015р. на суму 7032,96 грн. за період з 20.08.2015р. по 08.09.2015р., за зобовязанням серпня 2015р. на суму 4395,60 грн. за період з 22.09.2015р. по 18.10.2015р., за зобовязанням жовтня 2015р. на суму 80831,52 грн. за період з 20.11.2015р. по 23.11.2015р., за зобовязанням грудня 2015р. на суму 181525,78 грн. за період з 20.01.2016р. по 21.01.2016р.).

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН за зобовязаннями липня, серпня, жовтня, грудня 2015р., суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог у сумі 77,64 грн.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 договору).

Додатковою угодою №3 від 03.11.2015р. до договору до відносин, що фактично виникли з 01.10.2015р., сторони визначили відповідальність, зокрема, у наступному: у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 договору у новій редакції).

Згідно з п.11 договору договір діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р.

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Беручи до уваги сплив строку договору 31.12.2015р. в частині постачання газу та факт не повної оплати отриманого газу, що не спростовано у встановленому порядку, на дату початку означеного вище періоду нарахування пені, є існуючим право застосування штрафних санкцій у розумінні п.7.2 договору, у тому числі і за зобов'язаннями липня, серпня 2015р.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, за зобовязаннями липня, серпня, жовтня, грудня 2015р., за період визначений позивачем, судом встановлено дійсний розмір цих вимог у сумі 1190,25 грн.

Стосовно застосування Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р. до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про таке.

Законом України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (ст.2 Закону).

Метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція (ст.1 Закону).

Сферою застосування даного нормативного акту є субєктний та обєктний склад, географічне (територіальне) його розповсюдження.

За визначеннями Закону України Про житлово-комунальні послуги, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Здійснивши аналіз Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси та мету його запровадження, суд дійшов висновку про поширення його дії на відносини із врегулювання наслідків несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції та кінцевим споживачем яких є населення.

Як слідує з фактичних обставин справи, місцем проведення господарської діяльності відповідача є м.Маріуполь, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України віднесено до району проведення антитерористичної операції.

Виходячи з інформації про юридичну особу відповідача, яку містить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 05.12.2017р., діяльністю останнього є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Разом з цим, відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації суб'єктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих в обсягах природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб бюджетних установ/організацій та інших споживачів.

З даного слідує, що спірним договором не забезпечено постачання Покупцем (відповідачем) природного газу населенню.

Беручи до уваги викладене, цілі укладеного договору №15-769-ТКЕ(Б) від 25.06.2015р., не реалізується мета означеного Закону у даному спірному випадку.

При цьому, основним видом діяльності відповідача, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 05.12.2017р., є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи, що відноситься за видом до господарської діяльності енергопостачальної компанії.

З даного слідує висновок, що Товариство з обмеженою відповідальністю Азовгаз є енергопостачальною компанією у тому числі, та одночасно із іншими видами діяльності, виступає як учасник ринку природного газу України.

В свою чергу, за видом господарської діяльності, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України також є енергопостачальною компанією, враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України Про визначення гарантованих постачальників природного газу №705 від 25.07.2012р.

Таким чином, договір №15-769-ТКЕ(Б) від 25.06.2015р. укладено та правовідносини за ним виникли між двома підприємствами - енергопостачальниками.

Виходячи з приведеного, у межах розглядуваних правовідносин, Закон №85-VІІІ від 13.01.2015р. не може бути застосовано та, в силу останнього, не виникає підстав для обмеження у спірних господарських правовідносин між позивачем та відповідачем нарахування та стягнення пені, інших штрафних санкцій.

Одночасно на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р., оскільки газ поставлений на підставі означеного договору не використовується відповідачем для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Закупівля, енергетичного ресурсу у межах спірних правовідносин, здійснюється для подальшої його реалізації, а отже у спірному випадку не вбачається підстав застосування до відповідача процедури врегулювання, запровадженої даним нормативно-правовим актом.

Відповідачем заявлено клопотання б/н від 15.12.2017р. про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій на 90%, посилаючись на затримку фінансування бюджетних установ з держбюджета, незбалансовану нормативну базу щодо розрахунків за газ, відсутність джерел, з яких відповідач має можливість сплачувати штрафні санкції, відсутність негативних наслідків для позивача; збитковість підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд приймає до уваги, що ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Проте, частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Разом з цим, розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже перерахований судом та визначений у загальному розмірі 1190,25 грн.

За висновками суду, оцінив надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності із загальним розміром нарахованої суми у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем, оскільки в результаті здійсненого судом перерахунку розмір нарахованої пені менший, ніж заявлено позивачем, як і розмір встановленої суми 3% річних, по-друге, не вбачається обставин, які зумовлюють надмірність нарахованої штрафної санкції та за яких можливе зменшення розміру пені у цьому конкретному випадку.

З огляду на таке, є наявними підстави для застосування відповідальності, передбаченої п.7.2 договору, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз нарахованої суми пені підлягають задоволенню у розмірі встановленому судом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-81, 86, 129, 202, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, до Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 1296,80 грн., у тому числі: пені у сумі 1219,15 грн. на підставі договору №15 - 769 - ТКЕ (Б) від 25.06.2015р. на купівлю - продаж природного газу, 3% річних у сумі 77,65 грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз (87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Миколаївська, б.16, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р №1 у АТ Ощадбанк, МФО 300465) 1267,89 грн., у тому числі 77,64 грн. 3% річних, 1190,25 грн. пені, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1564,33 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 23.01.2018р. оголошено повний текст рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

7. Дата складання та підписання повного тексту рішення 23.01.2018р.

Суддя О.В. Кротінова