РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2018Справа № 910/23044/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астракард"
про стягнення 532 364, 02 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Попомаренко Ю.І. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астракард" (надалі - відповідач) про стягнення основної суми заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00002492 від 26.01.2011 року, що складається із плати за час користування Об'єктом лізингу після розірвання договору в розмірі 532 364, 02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач повинен був повернути об'єкт лізингу до головного офісу позивача впродовж 10 робочих днів з дати одержання вимоги про таке повернення, а саме - до 13.01.2013 року, проте, станом на момент звернення із позовом до суду об'єкт лізингу так і не повернуто, зобов'язання за договором не виконані.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2017 відкрито провадження у справі №910/23044/17, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та призначено справу №910/23044/17 до розгляду на 26.01.2018.

Представник відповідача в судове засідання 26.01.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так, ухвала суду від 26.12.2017 була надіслана за адресою відповідача, що зазначена у позовній заяві та міститься у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання та оскільки відповідачем не повідомлено про причини неявки, суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання 26.01.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частиною 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується за змістом з ч. 2 ст. 178 зазначеного кодексу визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, оскільки відповідачем у встановлений судом строк не подано відзив на позовну заяву, суд переходить до розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні, що відбулось 26.01.2018 наполягав на задоволенні позову, надав суду усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 26.01.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (надалі за Договором - Лізингодавець, Порше Лізинг Україна) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астракард" (надалі за Договором - Лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00002492 (надалі - Договір), за умовами якого Лізингодавець зобов'язався придбати та передати у розпорядження Лізингоодержувачу транспортний засіб - автомобіль Audi A6 2,8 FSI (140 kWt), 2010 року виробництва, шасі № WAUZZZ4F0BN048679, двигун № CCD007480, вартістю 50 891, 38 доларів США (надалі - об'єкт лізингу).

Додатком до договору фінансового лізингу погоджено загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - Умови).

Відповідно до п. 3.1 Умов, предметом лізингу за цим контрактом є транспортний засіб, зазначений у контракті (об'єкт лізингу). Об'єкт лізингу був обраний відповідно до специфікації Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача.

Згідно п. 4.1 Умов, Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час, як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Пунктом 6.1 Умов встановлено, що для експлуатації об'єкта лізингу Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контакту, та інших положень контракту. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості об'єкту лізингу; відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом. Витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню контракту не включаються до лізингових платежів: будь-які податки, що можуть застосовуватися до контракту після його виконання або в будь-який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання.

Пунктом 8.3.2 Умов встановлено, що якщо Лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), лізингодавець має право розірвати договір і витребувати об'єкт лізингу від Лізингоодержувача у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Додатком до договору сторонами погоджено Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі Лізингоодержувачем об'єкта лізингу (п. 12.1, 12.2 додатку).

Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) сторони узгодили порядок сплати лізингових платежів, дату їх оплати та розмір, останнім днем внесення яких є 15.08.2020.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами Договору, він за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Окрім того, загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначає Закон України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 № 723/97-ВР із змінами і доповненнями.

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30-ти днів.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом (п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За вимогами 180 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. ст. 638, 806, 807 ЦК України та ст. ст. 180, 181, ГК України, він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, оскільки подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту прийому-передачі від 21.02.2011 до договору про фінансовий лізинг № 00002492 від 26.01.2011, позивач поставив, а відповідач прийняв об'єкт лізингу відповідно до умов Договору.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 12.6.1 Умов визначено, що Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати договір/відмовитись від договору та повернути об'єкт лізингу у разі, якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Згідно з п. 12.9 Умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання договору відповідно до п. 12 договору, відмови Лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено п. 4.2, а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень договору, Лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 робочих днів з дати одержання відповідного запиту. В цей же строк Лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між ринковою вартістю об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими.

Відповідно до п. 12.13. Умов, у випадках передбачених пунктах 12.6. та 12.12., Контракт припиняється на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення про відмову від договору вих. № 00002492 від 03.01.2013, відповідачеві було направлено вимогу про сплату заборгованості за Договором та повернення об'єкта лізингу, а отже, згідно положень п. 12.13 Умов, Договір припинив свою дію з 13.01.2013.

Також, позивач зазначає, що відповідачем самостійно не було повернуто об'єкт лізингу, у зв'язку з чим 16.01.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М було вчинено виконавчий напис № 35 про повернення спірного майна.

Окрім того, позивач вказує на те, що факт наявності простроченої заборгованості відповідача, що стало підставою для розірвання договору, а також обов'язок повернення об'єкту лізингу у встановлений строк за договором та сплату заборгованості за договором встановлені рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 910/24068/13 від 21.01.2014.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 910/24068/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРАКАРД" про стягнення 363 530, 81 грн., яке набрало законної сили, було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРАКАРД" (03142, м. Київ, вул. Василя Стуса, буд. 35-37, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02660, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, ) 41 156 (сорок одну тисячу сто п'ятдесят шість) грн. 09 коп. основного боргу, 312 175 (триста дванадцять тисяч сто сімдесят п'ять) грн. 88 коп. збитків, 2949 (дві тисячі дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 33 коп. штрафу, 3 523 (три тисячі п'ятсот двадцять три) грн. 29 коп. пені, 1 090 (одну тисячу дев'яносто) грн. 76 коп. 3% річних, 2 635 (дві тисячі шістсот тридцять шість) грн. 46 коп. процентів за користування чужими коштами, 7 270 (сім тисяч двісті сімдесят) грн. 62 коп. судового збору.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх наявність встановлена у законному судовому рішенні, а тому немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, що набрав законної сили.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, а також згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі ""Совтрансавто-Холдінг" проти України" від 25.07.02 року, у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.99 року існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу положень статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судове рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2014 у справі № 910/24068/13 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Доказів того, що станом на момент розгляду справи Об'єкт лізингу повернуто позивачеві та доказів того, що відповідач сплатив плату за користування об'єктом лізингу відповідно до умов Договору суду не надано.

Як випливає з пояснень позивача та Плану відшкодування до Договору, відповідач повинен компенсувати позивачу плату за користування об'єктом лізингу після розірвання договору на загальну суму 532 364, 02 грн., а саме: за лютий 2013 року у розмірі 8 026, 85 грн., який підлягав до сплати до 15.02.2013; за березень 2013 року у розмірі 8 032, 76 гри., який підлягав до сплати до 15.03.2013; за квітень 2013 року у розмірі 8 021, 93 грн., який підлягав до сплати до 15.04.2013; за травень 2013 року у розмірі 8 018, 00 грн., який підлягав до сплати до 15.05.2013; за червень 2013 року у розмірі 8 038, 67 грн., який підлягав до сплати до 15.06.2013; за липень 2013 року у розмірі 8 036, 71 грн., який підлягав до сплати до 15.07.2013; за серпень 2013 року у розмірі 8 022, 92 грн., який підлягав до сплати до 15.08.2013; за вересень 2013 року у розмірі 8 009, 13 гри., який підлягав до сплати до 15.09.2013; за жовтень 2013 року у розмірі 8 076, 09 грн., який підлягав до сплати до 15.10.2013; за листопад 2013 року у розмірі 8 071, 68 гри., який підлягав до сплати до 15.11.2013; за грудень 2013 року у розмірі 8 127, 31 грн., який підлягав до сплати до 15.12.2014; за січень 2014 року у розмірі 8 184, 44 грн., який підлягав до сплати до 15.01.2014; за лютий 2014 року у розмірі 8 568, 54 грн., який підлягав до сплати до 15.02.2014; за березень 2014 року у розмірі 10 538, 32 грн., який підлягав до сплати до 15.03.2014; за квітень 2014 року у розмірі 11 286, 84 грн., який підлягав до сплатило 15.04.2014; за травень 2014 року у розмірі 11 572, 45 грн., який підлягав до сплати до 15.05.2014; за червень 2014 року у розмірі 11 779, 29 грн., який підлягав до сплати до 15.06.2014; за липень 2014 року у розмірі 11 720, 20 гри., який підлягав до сплати до 15.07.2014; за серпень 2014 року у розмірі 12 232, 33 грн., який підлягав до сплати до 15.08.2014; за вересень 2014 року у розмірі 12 705, 08 грн., який підлягав до сплати до 15.09.2014; за жовтень 2014 року у розмірі 12 754, 33 грн., який підлягав до сплати до 15.10.2014; за листопад 2014 року у розмірі 12 754, 33 гри., який підлягав до сплати до 15.11.2014; за грудень 2014 року у розмірі 15 029, 42 грн., який підлягав до сплати до 15.12.2014; за січень 2015 року у розмірі 17 915, 15 гри., який підлягав до сплати до 15.01.2015; за лютий 2015 року у розмірі 19 894, 77 грн., який підлягав до сплати до 15.02.2015; за березень 2015 року у розмірі 24 622, 25 грн., який підлягав до сплати до 15.03.2015; за квітень 2015 року у розмірі 23 144, 92 грн., який підлягав до сплати до 15.04.2015; за травень 2015 року у розмірі 20 767, 39 грн., який підлягав до сплати до 15.05.2015; за червень 2015 року у розмірі 20 705, 35 грн., який підлягав до сплати до 15.06.2015; за липень 2015 року у розмірі 20 707, 32 гри., який підлягав до сплати до 15.07.2015; за серпень 2015 року у розмірі 20 778, 23 гри., який підлягав до сплати до 15.08.2015; за вересень 2015 року у розмірі 21 524, 77 грн.. який підлягав до сплати до 15.09.2015; за жовтень 2015 року у розмірі 20 814, 67 гри., який підлягав до сплати до 15.10.2015; за листопад 2015 року у розмірі 22 662, 32 гри., який підлягав до сплати до 15.11.2015; за грудень 2015 року у розмірі 22 701, 71 грн., який підлягав до сплати до 15.12.2015; за січень 2016 року у розмірі 23 440, 39 грн., який підлягав до сплати до 15.01.2016; за лютий 2017 року у розмірі 25 077, 16 грн., який підлягав до сплати до 15.02.2016.

Доказів сплати зазначеної вище заборгованості відповідачем суду не надано.

В силу ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, оскільки позивачем доведено наявність заборгованості відповідача з внесення плати за користування об'єктом лізингу, а останнім не спростовано факт наявності даної заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00002492 від 26.01.2011, що складається із плати за час користування об'єктом лізингу після розірвання договору в розмірі 532 364, 02 грн. є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню.

Окрім того позивач, посилаючись на надані ним договір про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010, додаткову угоду № 8 від 09.01.2013 до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010, додаткову угоду № 224 від 10.08.2015 до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010, заявку №834 від 12.09.2017, рахунок-фактуру №751 від 15.09.2017, акт №751 від 15.09.2017 та платіжне доручення №4822 від 25.09.2017 просить стягнути з відповідача судові витрати, включаючи понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Згідно п. 1. ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, в силу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Водночас, як вбачається із зазначених вище договорів та угод, наданих позивачем, правову допомоги позивачу було надано товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер", тобто особою, яка не є адвокатом, а тому включення зазначених витрат на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. до складу судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача є безпідставним.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача без урахування витрат на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астракард" (03142, м. Київ, вул. Василя Стуса, 35-37; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, провулок Павла Тичини, 1В, офіс "В"; ) суму основного боргу в розмірі 532 364, 02 грн. та судовий збір у розмірі 7 985, 46 грн. Видати наказ.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" у задоволенні вимоги щодо стягнення 6 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено та підписано 31.01.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко