КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"24" січня 2018 р. Справа№ 911/2987/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року

у справі № 911/2987/13 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Тенак"

до Приватного акціонерного товариства „Авіакомпанія „Аеросвіт"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13, серед іншого, задоволено частково заяву ГУ ДФС у Київській області з кредиторськими вимогами до ПрАТ „Авіакомпанія „Аеросвіт" на суму 2 726 478,00 грн. та визнано кредитором на суму 1 966 209,02 грн., з яких 3 200, грн. - першої черги, 76 582,65 грн. - другої черги, 1 866 426,37 грн. - шостої черги.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду ГУ ДФС у Київській області звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року в частині невизнаних кредиторських вимог у розмірі 763 468,98 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів вказану апеляційну скаргу у справі № 911/2987/13 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Сотнікова С.В., Пантелієнка В.О.

За наслідками розгляду матеріалів поданої апеляційної скарги ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 року апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) у зв'язку з несплатою судового збору у встановленому законом порядку та розмірі та надано останньому строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині.

На виконання ухвали суду від 26.12.2017 року, в межах строків, встановлених судом, скаржником подано клопотання про усунення недоліків від 15.01.2018 року, в якому останній зазначає, що станом на 01.01.2018 року у апелянта відсутні кошти для сплати судового збору і на 15.01.2018 року провести сплату судового збору не має можливості у зв'язку з відсутністю затвердженого кошторису на 2018 рік та блокуванням рахунків ГУ ДФС у Київській області, а відтак апелянт просив суд надати йому достатній строк для сплати судового збору або відстрочити сплату до винесення судового рішення по суті.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.01.2018 року, вказану апеляційну скаргу у справі № 911/2987/13 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.

Колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 174 ГПК України прямо визначено, що строк усунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не може перевищувати десяти днів з дня вручення такої ухвали, а відтак суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати скаржнику більший строк на усунення недоліків.

Разом з тим, розглядаючи заявлене клопотання про відстрочення скаржнику сплату судового збору за подання вказаної апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до норм ст. 8 Закону України „Про судовий збір" в чинній редакції враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Судова колегія зазначає, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України „Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також те, що вона підпадає під умови, визначені ч. 1 ст. 8 вищезазначеного Закону.

Таким чином, відстрочення сплати судового збору та звільнення від такої сплати є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, з апеляційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Проте, як вбачається з апеляційної скарги, скаржником при зверненні з відповідним клопотанням, в порушення норм статей 73-80 ГПК України, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених у ньому обставин та доказів того, що фінансове становище останнього унеможливлює сплату судового збору за подання апеляційної скарги. Апелянтом не вказано також, що він підпадає під умови, визначені ч. 1 ст. 8 Закону України „Про судовий збір". Крім того, у заявленому клопотанні не наведено та не подано доказів на підтвердження того, що матеріальне становище заявника зміниться протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги та він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Разом з тим, додані до апеляційної скарги та до клопотання докази, зокрема листи ГУ державної казначейської служби України у Київській області, не є належними доказами на підтвердження неможливості сплати ГУ ДФС судового збору за подання апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки є за своєю суттю листами-вимогами про надання інформації.

Так, відповідно до вказаних листів, скаржнику запропоновано надати інформацію, пов'язану з виконанням рішення про стягнення коштів з ГУ ДФС для визначення кодів економічної класифікації видатків бюджету, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, та крім того, повідомлено, що на період встановлення відповідних даних, Управлінням казначейства не будуть проводитись платежі за платіжними дорученнями за всіма кодами програмної класифікації видатків, крім захищених видатків.

В той же час, станом на дату звернення до суду з відповідним клопотанням до нього не надано доказів на підтвердження зупинення платежів по рахункам скаржника, зокрема накладення арешту на рахунки чи інших обмежень.

Під час розгляду клопотання скаржника судова колегія також враховує позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі „Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі „Наталія Михайленко проти України", в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням підприємства, та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для звільнення від такої сплати або її відстрочення.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України „Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

За таких обставин, оскільки доводи та докази апелянта в обґрунтування причин відстрочення йому сплати судового збору за подання апеляційної скарги є недостатніми та непереконливими, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання ГУ ДФС у Київській області про відстрочення скаржнику сплати судового збору з викладених у ньому мотивів.

Таким чином, станом на 24.01.2018 року вказані в ухвалі суду від 26.12.2017 року недоліки апеляційної скарги скаржник не усунув, доказів спати судового збору не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 Закону про банкрутство справи про банкрутство юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 258 ГПК України у чинній редакції, до апеляційної скарги додаються:

1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень;

2) докази сплати судового збору;

3) докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі;

4) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності.

Частиною 2 статті 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

У свою чергу, в частині 4 ст. 174 ГПК України зазначено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

За вказаних обставин, оскільки скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13 вважається неподаною і підлягає поверненню.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13 вважати неподаною і повернути скаржнику.

2. Копію ухвали надіслати учасникам провадження у справі.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець