ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Черкаси

справа № 925/1407/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми, вул. Горького, 58

до публічного акціонерного товариства «АЗОТ», м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72 (вул. Героїв Холодного Яру, 72)

про стягнення 530 158,78 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідачів: не зявився.

Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» звернулося в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» та просить примусово стягнути 530 158,78 грн. заборгованості та санкцій за виготовлену та поставлену продукцію промислового призначення згідно договору від 23.06.2016р. №329-411 та відшкодування судових витрат.

Сторони були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

Позивач участь свого представника у судове засідання не забезпечив, направив до суду клопотання від 15.01.2018р. про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, представника у судове засідання не направив, відзив на позов на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними в ній доказами та матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

23.06.2016р. між публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (Продавцем Позивач по справі), в особі директора з продажу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності №18-49/1659 від 28.12.2015р., та публічним акціонерним товариством «Азот» (Покупець Відповідач по справі), в особі директора по матеріально-технічному забезпеченню ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 30.12.2014р. №500-08/104, було укладено договір №329-411 (далі Договір, а.с. 9-14), за умовами якого Продавець зобовязується поставити та передавати у власність Покупця тарілку колпачкову апарата ИТН72 (далі по тексту продукцію), а Покупець зобовязується прийняти цю продукцію і оплатити його на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 10.1. Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2016р.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість Договору складає: 944 160,00 грн. (в тому числі ПДВ 20%).

Відповідно до п. 2.3 Договору Покупець здійснює передоплату 50% від вартості продукції протягом 5 робочих днів з моменту підписання даного договору сторонами. Решта 50% оплати - протягом 7 робочих днів з моменту поставки продукції на склад покупця.

08.06.2016р. після отримання передоплати Позивач на виконання умов Договору виготовив та поставив продукцію Відповідачу, що підтверджується видатковою накладною №47 від 07.06.2017р. (а.с. 17), яку отримав директор по МТС ОСОБА_3 та посвідчив отримання ВО директора ПАТ «Азот» по МТС ОСОБА_2 на загальну суму 944 160,00 грн., в тому числі ПДВ.

Претензій з боку відповідача щодо якості, кількості та/або інших недоліків товару та/або виконання зобовязань щодо обєму поставки, комплектності, строків тощо - заявлено не було.

Відповідач відповідно до п. 2.3.2 Договору повинен був здійснити кінцеву оплату у розмірі 472 080,00 грн. до 20.06.2017р.

Позивач неодноразово звертався з листами до Відповідача з проханням сплатити існуючу заборгованість за договором.

Листом від 13.07.2017р. №411-25-38/98 Відповідач повідомив Позивача про фінансові труднощі на підприємстві, у звязку з чим не може розрахуватися з Позивачем.

Суд вважає, що строк оплати товару вже настав.

Станом на день подачі позову (02.11.2017р.) заборгованість Відповідача становить 472 080,00 грн. На суму заборгованості позивачем нараховано 3% річних (5 160,55 грн.), інфляційні втрати (9 913,69 грн.) та пені (43 004,55 грн.) до стягнення з відповідача (а.с. 4-5).

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу з Відповідача.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки продукції з відстроченням кінцевої оплати - на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір 23.06.2016р. №329-411 відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу з використанням майна не для власного (особистого) споживання.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір 23.06.2016р. №329-411 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно п. 2.3.2 Договору Відповідач повинен був сплатити до 20.06.2017р. 472 080,00 грн. Позивач здійснив поставку, а Відповідач прийняв продукцію тарілку ковпачкову апарата ИТН72 загальною вартістю 944 160,00 грн., в тому числі ПДВ, що підтверджується видатковою накладною та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманої продукції не заявлено. Відповідач розрахувався за поставлений товар частково, сплативши Позивачу лише 472 080,00 грн. передоплати.

Факт наявності заборгованості підтверджується договором, видатковою накладною на господарську операцію. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 74, 76 ГПК України, відповідач суду не подав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриману продукцію, який визначений в п. 2.3 Договору.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки продукції, недопоставки продукції чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриману продукцію належним чином не виконав. Строк сплати за отриману продукцію вже настав.

Станом на 02.11.2017р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлену продукцію становила 472 080,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 472 080,00 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 7.7 Договору у випадку прострочення оплати за продукцію згідно п. 2.3.2 Договору Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення оплати за продукцію.

На підставі наявного прострочення грошового зобовязання Позивачем нараховано Відповідачу 43 004,55 грн. пені за період з 20.06.2017р. по 30.10.2017р. з урахуванням п.7.7 Договору, які просить стягнути з Відповідача з урахуванням облікової ставки НБУ за спірний період.

Забезпечення виконання зобовязання у виді неустойки оформлено між сторонами письмовим договором відповідно до положень та вимог ст.ст. 546-549 ЦК України.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон» за період з 20.06.2017р. по 30.10.2017р. Розрахунок виконано вірно та не перевищує сум можливого нарахування. Стягненню підлягає 43 004,55 грн. пені на користь Позивача.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача 9 913,69 грн. інфляційних втрат за період з 20.06.2017р. по 30.10.2017р. та 5 160,55 грн. - 3% річних за період прострочення з 20.06.2017р. по 30.10.2017р. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон».

Виконаний позивачем розрахунок вимоги виконано вірно та не перевищує сум можливого нарахування. 9 913,69 грн. інфляційних втрат та 5 160,55 грн. - 3% річних підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 7 952,38 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азот», м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72, , номер рахунку в банку невідомий

на користь публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми, вул. Горького, 58, , номер рахунку в банку невідомий

472 080,00 грн. основного боргу, 9 913,69 грн. інфляційних втрат, 5 160,55 грн. - 3% річних, 43 004,55 грн. пені та 7 952,38 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 26.01.2018р.

Суддя Г.М. Скиба