УХВАЛА

м. Київ

24.01.2018Справа № 910/7266/14
За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Агромісто"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"

(ідентифікаційний код 38093573)

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

Представники:не викликались

Обставини справи:

На розгляді Господарського суду м. Києва знаходить справа №910/7266/14 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромісто" банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро".

ОСОБА_1 звернулась до господарського суду міста Києва з скаргою на дії Товарної біржі "Київська універсальна" про визнання незаконними та скасування рішення організатора торгів.

Скарга обґрунтована неправомірними діями ТБ "Київська універсальна", що виражаються у відмові ОСОБА_1 у визнанні останньої учасником торгів з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" з реалізації лоту - №6 , до складу якого входить: комплекс загальною площею 6 517,9 кв.м. за адресою: Луганська обл., Старобільський район, м.Старобільськ, вул. Південна, 36. у зв'язку з чим скаржник просить суд визнати незаконними та скасувати рішення організатора торгів -ТБ "Київська універсальна" про відмову в допуску до участі ОСОБА_1 в торгах з продажу майна ТОВ "Лотуре Агро", допустити її на них.

Разом зі скаргою, ОСОБА_1 заявлено заяву про забезпечення позову, в якій скаржник просить суд вжити заходи забезпечення скарги шляхом заборони ТБ "Київська універсальна", Ліквідатору ТОВ "Лотуре-Агро" Гусару І.О. проводити торги з продажу майна ТОВ "Лотуре -Агро", а саме майна, що входить до складу ЛОТу №6, а також виконувати інші дії щодо відчудження зазначеного майна до набрання законної сили рішення суду по скарзі.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану скаржником заяву про забезпечення скарги, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Як на підставу для забезпечення даного позову позивач вказує на те, що невжиття заходів щодо накладення арешту на спірне майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі.

За змістом п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В той же час, скаржником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, з якими приписи ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову.

Заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення скарги не містить обґрунтувань з посиланням на докази в розумінні ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у вжитті заходів забезпечення скарги.

2. Дана ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Суддя А.В. Яковенко