Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року

м. Київ

справа № 917/50/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Островерхий С.А.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія"

на рішення Господарського суду Полтавської області

(суддя - Киричук О.А.)

від 14 березня 2017 року,

та на постанову Харківського апеляційного господарського суду

(головуючий - Камишева Л.М., судді - Лакіза В.В., Плахов О.В.)

від 29 серпня 2017 року,

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С.,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія",

про стягнення 357 881 140,89 грн,

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2016 року публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в

особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С. звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовною заявою про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія" заборгованості в розмірі 357 881 140,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія" не здійснило розрахунки в повному обсязі за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1257м-08 від 21.07.2008, внаслідок чого заборгувало ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 357 881 140,89 грн, в тому числі:

- суму простроченої заборгованості по кредиту (гривня) - 20 775 452,00 грн;

- суму простроченої заборгованості по кредиту (єна) - 199 021 324,59 грн;

- суму простроченої заборгованості по кредиту (дол. США) - 43 944 956,53 грн;

- суму простроченої заборгованості по кредиту (євро) - 3 135 569,82 грн;

- суму простроченої заборгованості по відсоткам (гривня) - 16 750 034,54 грн;

- суму простроченої заборгованості по відсоткам (єна) - 9 164 932,00 грн;

- суму простроченої заборгованості по відсоткам (дол. США) - 21 558 204,92 грн;

- суму простроченої заборгованості по відсоткам (євро) - 459 639,49 грн;

- пеню за прострочення заборгованості по кредиту та відсоткам- 43 071 027,00 грн.

Позивач зазначав, що на виконання умов договору про мультивалютну кредитну лінію №1257м-08 від 21.07.2008 (з урахуванням додаткових угод) ним було надано ТОВ "Комсомольська когенераційна компанія" кредитні кошти окремими частинами (траншами) на умовах, визначених вказаним договором в межах відновлюваної мультивалютної кредитної лінії, в Національній валюті України - гривні, в доларах США, в євро, в японських єнах. Проте, відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав.

Вважаючи свої права порушеними, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до суду з позовом про стягнення із ТОВ "Комсомольська когенераційна компанія" 357 881 140,89 грн заборгованості за договором про мультивалютну кредитну лінію №1257м-08 від 21.07.2008.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.03.2017 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія" на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" суму простроченої заборгованості по кредиту (гривня) - 20 775 452,00 грн; суму простроченої заборгованості по кредиту (єна) - 199 021 324,59 грн; суму простроченої заборгованості по кредиту (дол. США) - 43 944 956,53 грн; суму простроченої заборгованості по кредиту (євро) - 3 135 569,82 грн; суму простроченої заборгованості по відсоткам (гривня) - 16 750 034,54 грн; суму простроченої заборгованості по відсоткам (єна) - 9 164 932,00 грн; суму простроченої заборгованості по відсоткам (дол. США) - 21 558 204,92 грн; суму простроченої заборгованості по відсоткам (євро) - 459 639,49 грн, пеню за прострочення заборгованості по кредиту та відсоткам - 43 071 027,00 грн, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 206 700,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 рішення Господарського суду Полтавської області від 14.03.2017 залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія" 18 вересня 2017 року подало касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 14.03.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування судових рішень відповідач зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, що полягають у протиправній відмові у задоволенні його клопотання про призначення експертизи, чим не дотримано вимог ст. 41 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), порушенні вимог ст. 34, п. 2 ст. 36 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), адже судами не досліджувалися, ні оригінали, ні належним чином завірені копії договору про мультивалютну кредитну лінію № 1257м-08 від 21.07.2008, 54 додаткових угод до нього, а також документів, які підтверджують заявлену позивачем до стягнення суму боргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 300 ГПК України (в редакції після 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі аргументи щодо протиправної відмови у призначенні судово-економічної експертизи не є підставами для скасування судових рішень та передачі справи на новий розгляд відповідно до вимог ст. 310 ГПК України (в редакції після 15.12.2017), оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм процесуального права.

Так, згідно з частиною 1 статті 41 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Судами першої та апеляційної інстанції правильно встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором мультивалютної кредитної лінії №1257м-08 від 21.07.2008 у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, а питання для судово-економічної експертизи запропоновані відповідачем не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду, вони входять до предмету доказування у даній справі та підлягають дослідженню судом.

Поставлені відповідачем на вирішення судово-економічної експертизи питання стосуються безпосередньо умов кредитного договору та були вирішені судами шляхом надання оцінки умовам договору у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами (банківськими виписками, меморіальними валютними ордерами, платіжними дорученнями, договорами про внесення змін до кредитного договору, розрахунком заборгованості, поданим позивачем, тощо).

Отже, суди першої та апеляційної інстанції прийняли правомірні рішення про відмову у задоволенні клопотань про призначення експертиз.

Щодо наведених у касаційній скарзі аргументів про порушення ст. 34, п. 2 ст. 36 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) необхідно зазначити таке.

Ч. 2 ст. 36 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) передбачала, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Належним чином засвідчена копія договору про мультивалютну кредитну лінію № 1257м-08 від 21.07.2008, 54 додаткових угод до нього були надані для дослідження до суду при поданні позовної заяви (а.с. 25-155, т.1).

Належним чином засвідчені копії документів на підтвердження виникнення суми боргу були наданні позивачем до суду першої інстанції, як при поданні позову, так і в процесі розгляду справи (а.с. 4-88 т.2), зокрема: банківські виписки, меморіальні валютні ордери, платіжні доручення.

Факт дослідження судами документів, які підтверджують заявлену позивачем до стягнення суму боргу, підтверджується наявними у матеріалах справи протоколами судових засідань, а також самим змістом рішення Господарського суду Полтавської області від 14.03.2017 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 29.08.2017. Зауваження на протоколи судових засідань в порядку ст. 81-1 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) відповідачем не подавалися, що свідчить про надуманість такого аргументу касаційної скарги.

Отже, доводи відповідача про порушення судами першої та апеляційної інстанції ст. 34 та п. 2 ст. 36 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), викладені ним у касаційній скарзі, не грунтуються на нормах чинного на час розгляду справи процесуального законодавства чинного законодавства,та спростовуються вказаними вище матеріалами справи.

Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права необхідно зазначити таке.

Судами першої та апеляційної інстанції правильно встановлено, що позивачем на виконання умов договору про мультивалютну кредитну лінію №1257м-08 від 21.07.2008 (з урахуванням додаткових угод) надано ТОВ "Комсомольська когенераційна компанія" кредитні кошти окремими частинами (траншами) на умовах, визначених цим договором в межах відновлюваної мультивалютної кредитної лінії, в Національній валюті України - гривні, в доларах США, в євро, в японських єнах.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями меморіальних ордерів та виписками по особовим рахункам ТОВ "Комсомольська когенераційна компанія" та свідчать про повне виконання позивачем умов вищезазначеного кредитного договору.

Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1257м-08 від 21.07.2008 (з урахуванням додаткових угод) передбачений остаточний термін погашення кредиту до 16 липня 2016 року.

Відповідач не повернув кредитні кошти у вказаний строк та не оплатив у належному розмірі проценти за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача за кредитним договором в наступних розмірах:

- сума простроченої заборгованості по кредиту (гривня) - 20 775 452,00 грн;

- сума простроченої заборгованості по кредиту (Єна) - 199 021 324,59 грн;

- сума простроченої заборгованості по кредиту (дол. США) - 43 944 956,53 грн;

- сума простроченої заборгованості по кредиту (Євро) - 3 135 569,82 грн;

- сума простроченої заборгованості по відсоткам (гривня) - 16 750 034,54 грн;

- сума простроченої заборгованості по відсоткам (Єна) - 9 164 932,00 грн;

- сума простроченої заборгованості по відсоткам (дол. США) - 21 558 204,92 грн;

- сума простроченої заборгованості по відсоткам (Євро) - 459 639,49 грн.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір про мультивалютну кредитну лінію №1257м-08 від 21.07.2008, є кредитним договором, який у розумінні ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України та ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Згідно з ч.2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В частині 2 ст. 1054 ЦК України зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі.

Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано правові норми, що регулюють кредитні правовідносини між сторонами справи і, зокрема, встановлюють обов'язок відповідача повернути запозичені кошти із відсотками за користування.

Факт наявності розбіжностей у розрахунках сторін щодо сум простроченої заборгованості в іноземній валюті судами було оцінено правильно із врахуванням вимог ст. 533 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93.

Така розбіжність виникла у зв'язку із визначенням сторонами розміру заборгованості в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на різні дати. Позивач провів розрахунок станом на 25.12.2016 (дата здійснення розрахунку боргу при подачі позову), а відповідач здійснив розрахунок станом на 17.12.2015 (дата відкликання банківської ліцензії позивача).

Судами першої та апеляційної інстанцій було правильно взято до уваги розрахунок позивача, складений станом на 25.12.2016, оскільки відповідно до вимог ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Ч.2 ст. 533 ЦК України встановлює, що якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Переведення заборгованості в іноземній валюті в національну необхідно проводити за курсом НБУ на час розрахунку, а тому здійснений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті з переведенням її в національну за курсом, установленим НБУ на час розрахунку відповідає положенням чинного законодавства.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено, що заборгованість відповідача в цій частині є обґрунтованою та документально доведеною, підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку відповідача, меморіальними валютними ордерами та платіжними дорученнями. Доказів належного виконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення суми наданого кредиту та сплати процентів за його користування відповідачем надано не було.

Також правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення із відповідача пені в сумі 43 071 027,00 грн, з огляду на правильне застосування ними таких правових норм.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пункту п. 7.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди відповідач сплачує позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ України від простроченої суми за кожен день прострочення.

Судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено, що пеня за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту розрахована позивачем згідно умов п. 7.1 кредитного договору з додержанням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та сума заборгованості по пені становить 43 071 027,00 грн.

З урахуванням наведеного, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність факту кредитування відповідача, правильність наданого позивачем розрахунку простроченої заборгованості за основним боргом кредиту, простроченої заборгованості за відсотками та пені та задоволення у зв'язку з цим позовних вимог про стягнення з ТОВ "Комсомольська когенераційна компанія" простроченої заборгованості по кредиту (гривня) у розмірі 20 775 452,00 грн; простроченої заборгованості по кредиту (єна) у розмірі 199 021 324,59 грн; простроченої заборгованості по кредиту (дол. США) у розмірі 43 944 956,53 грн; простроченої заборгованості по кредиту (євро) у розмірі 3 135 569,82 грн; простроченої заборгованості по відсоткам (гривня) у розмірі 16 750 034,54 грн; простроченої заборгованості по відсоткам (Єна) у розмірі 9 164 932,00 грн; простроченої заборгованості по відсоткам (дол. США) у розмірі 21 558 204,92 грн; простроченої заборгованості по відсоткам (Євро) у розмірі 459 639,49 грн; пені за прострочення заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 43 071 027,00 грн є законними і обгрунтованими.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 14 березня 2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2017 року у справі за № 917/50/17- без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І. Ткач