ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.01.2018р. Справа №905/2697/17

за позовом Фізичної особи - підприємця Сульженко Людмили Іванівни, м.Донецьк

до відповідача Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.Краматорськ

про стягнення заборгованості в сумі 311637,16 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3-по дов.

від відповідача: Дем'яненко О.І.-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Сульженко Людмила Іванівна, м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 311637,16 грн., у тому числі основний борг в розмірі 290971,00 грн., пеня в сумі 14548,55 грн. та три проценти річних в сумі 6117,61 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання грошових зобов'язань за договором поставки №777-ДОЄ-ДЦ від 07.11.2016р., специфікацію до нього, накладні за період з 24.01.2017р. по 01.03.2017р., довіреності на отримання товару, розрахунок суми позову.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 26.12.2017р. позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність належних доказів на підтвердження отримання товару уповноваженими представниками відповідача та відсутність відповідного зобов'язання зі сплати вартості товару.

11.01.2018р. позивачем надано суду відповідь на відзив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

07.11.2016р. між сторонами був підписаний договір поставки №777-ДОЄ-ДЦ, за умовами якого постачальник (позивач) зобов'язується поставити у власність покупця (відповідача) продукцію та/чи обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК:016-201045.32.12-00,-роздрібна торгівля іншими частинами та приладами до автотранспортних засобів в спеціалізованих магазинах, в асортименті, кількості, строки, по ціна та з якісними показниками, узгодженими сторонами в специфікації, а покупець (відповідач) взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити поставлену продукцію у відповідності з умовами договору (п.1.1, п.1.2 договору).

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, цінами, з якісними показниками та в строки, узгоджені сторонами в цьому договорі.

Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної по своїм якісним показниками, яке супроводжується одним документом про якість та/чи одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції - EXW, відповідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов та застережень по діючому договору (п.4.2 договору).

Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та у випадку належного виконання зобов'язань діє до 07.11.2017р. У випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань - до повного виконання сторонами грошових зобов'язань (п.8.1 договору).

На виконання договору №777-ДОЄ-ДЦ від 07.11.2016р. між сторонами підписано специфікацію, в якій узгоджено в найменування, кількість та вартість товару.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 24.01.2017р. по 01.03.2017р. позивачем було поставлено відповідачу товар за накладними від 24.01.2017р., 01.02.2017р., 02.02.2017р., 03.02.2017р., 09.02.2017р., 10.02.2017р., 13.02.2017р., 21.02.2017р., 01.03.2017р. на суму 290971,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов, поясненнях по справі проти факту отримання товару від позивача за вказаними накладними заперечує, посилаючись на втрату ним доступу до всіх первинних документів, у тому числі й щодо договірних зобов'язань за договором №777-ДОЄ-ДЦ від 07.11.2016р. При цьому, за твердженням відповідача, надані позивачем накладні не відповідають вимогам до первинних документів, адже не містять даних про отримання товару уповноваженою особою покупця.

За таких обставин, відповідач вважає, що у зв'язку з відсутністю відповідної документації, що стосується товару, повноважень у представника на отримання товару, недоведеним є факт постачання товару на суму 290971,00 грн.

Заперечення відповідача з цього приводу, суд не приймає.

Так, відповідно до чинного законодавства права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

За змістом ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу -одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Як встановлено, представлені позивачем накладні за період з 24.01.2017р. по 01.03.2017р. містять особистий підпис особи, що отримувала товар, а також посилання на довіреності на отримання матеріальних цінностей №ГОД00000046 від 01.02.2017р., №ГОД00000050 від 01.02.2017р., №ГОД00000027 від 24.01.2017р., №АУП00000122 від 02.02.2017р., №ГОД00000060 від 08.02.2017р., №ГОД00000081 від 20.02.2017р., №ГОД00000099 від 27.02.2017р., згідно яких представник відповідача отримував товар за певною накладною.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2014р. №987 скасовано дію Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, яка встановлювала обов'язкові реквізити таких довіреностей та порядок їх реєстрації, обліку.

Цим же наказом Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку доповнено абзацем такого змісту: «Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.».

Таким чином, до довіреності на отримання матеріальних цінностей не пред'являються особливі вимоги, вона може бути оформлена у довільній формі.

Зі змісту наявних в матеріалах справи вищевказаних довіреностей вбачається, що останні містять відомості щодо повіреної особи, скріплені печаткою підприємства відповідача. При цьому, у вказаних довіреностях визначена підстава для отримання товару - договір №777-ДОЄ-ДЦ від 07.11.2016р.

Відповідачем факт видачі даних довіреностей не спростований.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України відповідачем відповідних допустимих доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві на позов до матеріалів справи не надано.

Учасник справи відповідно до ст.81 Господарського процесуального кодексу України у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідного клопотання про витребування судом доказів по справі відповідачем також заявлено не було.

При цьому, судом прийнято до уваги надані позивачем до матеріалів справи видаткові накладні від 05.12.2016р., 19.01.2017р., 02.08.2016р., за якими позивачем постачався товар відповідачу також за договором №777-ДОЄ-ДЦ від 07.11.2016р. За своєю формою дані накладні такі самі як й накладні, на підставі яких заявлені позовні вимоги. Проте, за накладними від 05.12.2016р., 19.01.2017р., 02.08.2016р. вартість товару була сплачена відповідачем без будь-яких зауважень щодо форми накладних або особи, яка отримувала товар.

Як наслідок, з урахуванням наданих до справи документів суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо отримання товару від позивача та вважає доведеним факт виконання позивачем зобов'язання з постачання товару відповідачу на суму 290971,00 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.5.4 договору №777-ДОЄ-ДЦ від 07.11.2016р. розрахунки за поставлену продукцію здійснюються в порядку та у строки встановлені у специфікації до договору.

Згідно з п.5 специфікації розрахунки за поставлену продукцію здійснюються відповідачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 25 календарного дня з дати поставки.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар в сумі 290971,00 всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.6.8 договору 777-ДОЄ-ДЦ від 07.11.2016р. у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, по письмовій вимозі постачальника, сплачує постачальнику неустойку у виді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, але не більш 5% від вартості несвоєчасно сплаченої продукції.

Згідно вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 24.02.2017р. по 13.04.2017р. в розмірі 14548,55 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред'явлено до стягнення три проценти річних за період з 24.02.2017р. по 20.11.2017р. в розмірі 6117,61 грн.

Розрахунок пені та трьох процентів річних, проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

За таких обставин, враховуючи, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є недоведеними, позовні вимоги підлягають у задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 77, 81, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Сульженко Людмили Іванівни, м.Донецьк до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 311637,16 грн., у тому числі основний борг в розмірі 290971,00 грн., пеня в сумі 14548,55 грн. та три проценти річних в сумі 6117,61 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8,п/р7828, р/р НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) на користь Фізичної особи - підприємця Сульженко Людмили Іванівни (83011, АДРЕСА_1, ІНП НОМЕР_2) основний борг в сумі 290971,00 грн., пеню в сумі 14548,55 грн., три проценти річних в сумі 6117,61 грн., всього заборгованість в сумі 311637,16 грн., судовий збір в сумі 4674,56 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 30.01.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 30.01.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина