РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2018Справа № 910/19904/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (01011, м. Київ, ВУЛИЦЯ ПАНАСА МИРНОГО, будинок 28, офіс 20; )

до Національного авіаційного університету (03058, м.Київ, проспект Космонавта Комарова, 1, )

про стягнення 317 607,30 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кульчицька І.В. за дов.

ВСТАНОВИВ:

Пред'явлені вимоги про стягнення 285 876,13 грн. боргу за спожиту теплову енергію у період з 01.03.2016 по 01.01.2017 на підставі договору на закупівлю товарів (теплова енергія у гарячій воді) від 09.03.2016 №440384, 25 280, 09 грн. інфляційних втрат, 6 750,78 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 порушено провадження за вказаним позовом, призначено розгляд справи на 19.12.2017.

15.12.2017 до суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

19.12.2017 через канцелярію суду відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких стверджує, що НАУ не укладав договір на закупівлю товарів (теплова енергія у гарячій воді) від 09.03.2016 № 440384, відповідно бюджетні зобов'язання у відповідача по вказаному правочину відсутні.

Також 19.12.2017 відповідачем подано повідомлення про оплату боргу на суму 285 576,43 грн. з доказами оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 у зв'язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, судом вирішено справу № 910/19904/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у справі №910/19904/17 призначено на 16.01.2018.

10.01.2018 до суду від позивача надійшли пояснення по справі, відповідно до яких вказує про недоведеність відповідачем факту неукладання вказаного договору з позивачем, пояснює, що НАУ не заперечує споживання теплової енергії у обсязі 938, 472000 Гкал; та клопотання про залучення до участі у справі директора Національного авіаційного університету Параніча В.П., який за твердженнями відповідача, взяв бюджетні зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань.

16.01.2018 через канцелярію суду позивач подав уточнюючий зміст пояснень позивача, відповідач подав документи по справі, у т.ч. щодо погашення боргу.

Розглянувши клопотання позивача про залучення до участі у справі директора Київського коледжу комп'ютерних технологій та економіки Національного авіаційного університету Параніча В.П., суд відмовив у його задоволенні у зв'язку із необґрунтованістю підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.01.2018.

Представник позивача у засідання суду не з'явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи викладене, наявність у матеріалах справи відзиву на позов та пояснення на відзив, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті та вважає за можливе розглядати справу по суті за наявними матеріалами відповідно до ст.ст. 194, ч. 1 ст. 202 ГПК України.

У судовому засіданні 30.01.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (енергопостачальна організація) та Коледжом комп'ютерних технологій та економіки Національного авіаційного університету ( замовник) було укладено Договір № 440384 про закупівлю товарів (теплова енергія у гарячій воді) за державні кошти, за умовами якого учасник зобов'язався у 2016 році поставити та передати у власність замовникові Національному авіаційному університету товар: пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води (постачання теплової енергії), яка виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Одиницею виміру теплової енергії є 1 Гкал.

Копія договору долучена позивачем до матеріалів справи.

Сторони у п.1.5 договору передбачили, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Згідно п.4.1 договору, розрахунки по цьому договору виконуються на підставі рахунків, які замовник отримує від учасника, виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.3, замовник самостійно не пізніше 25 числа поточного місяця сплачує учаснику вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. У сумі оплати за теплову енергію має в обов'язковому порядку бути також врахована вартість теплової енергії, яка використана субабонентами замовника. Несвоєчасне отримання замовником рахунку-фактури не звільняє замовника від відповідальності за несплату за теплову енергію.

Пунктом 5.18 визначено, що поставка (передача) товарів (виконання робіт або надання послуг) здійснюється до об'єктів, визначених додатками №№ 3, 3А до договору за адресами: м.Київ, вул. Бориспільська, 5.

За умовами п.6.1 договору, замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір № 440384 про закупівлю товарів (теплова енергія у гарячій воді) від 09.03.2016 за своєю правовою природою є договором поставки енергоресурсів, відповідно до умов якого Позивач зобов'язався постачати відповідачу товар - теплову енергію у гарячій воді.

Відповідач у спірний період з 01.03.2016 по 01.01.2017 вказаний товар від позивача отримував, всього на суму 881 683,98 грн., що підтверджується нарядами, відомостями обліку споживання теплової енергії, Актами приймання-передавання товарної продукції та визнається учасниками справи.

Обома сторонами визнається відсутність між ними спору щодо кількості, якості чи факту отримання теплової енергії по договору у спірний період.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості спожитої теплової енергії, з урахуванням часткової оплати боргу заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію станом на 01.11.2017 становить 285 576,43 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманої теплової енергії не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по договору № 440384 від 09.03.2016, яка станом на 01.11.2017 становить 285 576,43 грн.

Проте, у процесі розгляду справи: на стадії підготовчого судового засідання відповідачем повідомлено про сплату заборгованості на користь позивача у розмірі 285 576,43 грн. та надано платіжні доручення № 456 від 15.11.2017 на суму 200 000,00 грн. та № 457 від 17.11.2017 на суму 85 576,43 грн.

Судом надано оцінку вказаним доказам та встановлено, що у платіжному дорученні № 456 від 15.11.2017 на суму 200 000,00 грн. вказано призначення платежу: «за теплову енергію у 11.2017, дог № 440384 від 20.03.2017 та Акт № 512/440384 від 14.11.2017», у платіжному дорученні № 457 від 17.11.2017 на суму 85 576,43 грн. вказано призначення платежу: «за теплову енергію у 11.2017, дог № 440384 від 20.03.2017 та Акт № 512/440384 від 14.11.2017».

Листом № 358 від 30.11.2017 відповідач звертався до позивача із проханням зарахувати оплату за платіжними дорученнями № 456 від 15.11.2017, № 457 від 17.11.2017, як сплату боргу по теплопостачанню за договором № 440384 від 09.05.2016.

Позивач у відповідь на вказаний лист 03.01.2018 листом № 09/юр/003 не висловив своїх заперечень щодо зміни призначення платежу.

Таким чином, оскільки предметом розгляду даної справи є вимоги щодо стягнення боргу за період з березня 2016 по січень 2017, а не листопад 2017, враховуючи надані докази оплати та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд приймає надані відповідачем платіжні доручення № 456 від 15.11.2017 на суму 200 000,00 грн. та № 457 від 17.11.2017 на суму 85 576,43 грн. в якості доказів погашення 285 576,43 грн. основного боргу по договору № 440384 від 09.03.2016.

Відповідно до п.2 ч. 1, ч. 4 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи викладене, наявні докази та пояснення сторін, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині 285 576,43 грн. основного боргу.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення 25 280, 09 грн. інфляційних втрат, 6 750,78 грн. 3% річних, заявлених за період з березня 2016 по грудень 2016 ( в сукупності) прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати отриманих послуг по договору , суд зазначає наступне.

Несплата відповідачем вартості спожитої теплової енергії по договору № 440384 від 09.03.2016 є порушенням договірних зобов'язань та вимог ст. ст. 525, 526, 692 ЦК України.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 25 280, 09 грн. інфляційних втрат, 6 750,78 грн. 3% річних, розрахунок судом яких перевірено та визнано арифметично вірним.

Відповідач свого контррозрахунку заявлених вимог не надав, належних доказів на підтвердження підстав звільнення від обов'язку своєчасного виконання зобов'язань по договору не надав.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності бюджетних асигнувань станом на час укладення сторонами договірних відносин по Договору № 440384 від 09.03.2016, не приймаються судом до уваги, оскільки умовами договору сторонами не було встановлено відкладальну обставину розрахунків - надходження бюджетних коштів, а сама лише відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника товару і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 285 576,43 грн. основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, та стягнення з відповідача 25 280, 09 грн. інфляційних втрат, 6 750,78 грн. 3% річних.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129, 130 ГПК України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129-130, п.2 ч.1 ст. 231, 232- 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 285 576,43 грн. основного боргу у зв'язку із відсутністю предмета спору.

2. Стягнути з Національного авіаційного університету (03058, м.Київ, проспект Космонавта Комарова, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (01011, м. Київ, ВУЛИЦЯ ПАНАСА МИРНОГО, будинок 28, офіс 20; ) 25 280 (двадцять п'ять тисяч двісті вісімдесят) грн. 09 коп. інфляційних втрат, 6 750 (шість тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 78 коп. 3% річних, 4764 (чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 11 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 01.02.2018

Суддя О.М.Ярмак