Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 р. м. Івано-ФранківськСправа № 909/1095/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Андріїв Л. Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК ОСОБА_1"

(вул. Колеси, буд. 9, смт. Красне, Буський район, Львівська область, 80560,

поштова адреса: вул. Героїв УПА, буд. 72, корпус 1, поверх 4, м. Львів, 79015)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рутеніум"

(АДРЕСА_1,

77300, поштова адреса: вул. Типки, буд. 19, офіс 219, м. Кривий Ріг,

Дніпропетровська область, 50008)

про стягнення заборгованості в сумі 62 129, 73 гривень.

За участю:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 08.07.2017; паспорт серії КВ № 540917 виданий 26 грудня 2000 року Золочівським РВ УМВС України у Львівській області).

Від відповідача: представник в судове засідання не з'явився.

У С Т А Н О В И В:

Сторони, в порядку, встановленому статтею 242 Господарського процесуального кодексу України, та з додержанням вимог статті 120 цього Кодексу, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які повернулися на адресу суду та приєднані до матеріалів справи.

Однак, відповідач не скористався передбаченим законом правом на участь у судовому засіданні.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з приписами частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що відповідач в судове засідання 07.12.2017 та 17.01.2018 не з'явився та зважаючи на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, суд дійшов висновку про можливість її розгляду за відсутності представника відповідача.

У порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.

ОСОБА_3 спору.

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК ОСОБА_1" із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рутеніум" про стягнення заборгованості в сумі 62 129, 73 гривень, з яких 50 703, 42 гривень - основного боргу, 2 358, 75 гривень - 3 % річних, 9 067, 56 гривень - інфляційних втрат.

ІІ. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Суд відповідно до ухвали від 24.11.2017 порушив провадження у справі та призначив справу до розгляду на 07.12.2017.

07.12.2017 суд розгляд справи відклав на 20.12.2017. Однак, 20.12.2017 судове засідання не відбулося, у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Михайлишиним В. В.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відтак, 26.12.2017 суд постановив дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті, судове засідання призначив на 17.01.2018.

В судовому засідання, на виконання вимог ухвали суду від 07.12.2017, позивач подав клопотання про приєднання до матеріалів справи письмової інформації про відсутність доказів направлення/вручення відповідачу рахунків на оплату до актів виконаних робіт від 31.03.2016 № 43, від 15.04.2016 № 62, від 15.04.2016 № 230, відповідно до пунктів 3.3 та 3.5 договору на транспортне-експедиційне обслуговування від 10.03.2016 № 1ЛК/1003.

Крім цього, позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 54 495, 27 гривень.

Суд не приймає до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, оскільки остання подана в порушення вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, а саме під час розгляду даної справи по суті.

ІІІ. Зміст позовних вимог та заперечень сторін, пояснення учасників процесу.

Заявлені позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на транспортне-експедиційне обслуговування № 1 ЛК/1003, який 10.03.2016 укладено між сторонами по справі, в частині своєчасної оплати за надані послуги, в результаті чого виникла заборгованість. Посилається на те, що звертався до відповідача з претензією про сплату заборгованості, у відповідь на яку останній фактично визнав заборгованість, проте повідомив, що немає можливості її погасити у зв'язку із неповерненням грошових коштів від продажу товарів та наявністю судових спорів з контрагентами.

Аналогічні пояснення представник позивача надав в судовому засіданні.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив.

ІV. Обставини справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

10.03.2016, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛК ОСОБА_1", як перевізником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рутеніум", як замовником, укладено договір на транспортне-експедиційне обслуговування № 1 ЛК/1003, відповідно до п. 1.1. якого перевізник зобовязується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначити та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а замовник зобовязується сплатити за перевезення вантажу відповідну плату.

Сторони визначили, що предметом даного договору є надання перевізником послуг по перевезенню вантажу, що визначається у товарно-транспортних накладних, актах наданих послуг, на території України згідно із узгодженими сторонами заявками, на умовах, визначених цих договором, автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 3.3. договору оплата проводиться замовником на підставі виставленого рахунку протягом десяти банківських днів з моменту отримання рахунку, за умови повного виконання перевізником вимог пункту 3.5. цього договору. А згідно з пунктом 3.5. договору, для проведення оплати перевізник зобов'язаний надати заявнику наступні документи: рахунок, акти про надані послуги, ТТН (товарно-транспорті накладні з відмітками про завантаження і розвантаження та підписами водія, відповідальних осіб), реєстр товарно-транспортних накладних, податкову накладну, завірені підписом і печаткою.

Даний договір діє з моменту підписання його сторонами та до 31.12.2016, якщо одна із сторін не припинить його дію достроково. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункти 5.1. та 5.2. договору).

Так, на виконання своїх договірних зобов'язань, позивач надав відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 68 703, 42 гривень, що підтверджується актами виконаних робіт від 31.03.2016 № 43 на суму 48 000, 00 гривень, від 15.04.2016 № 62 на суму 16 000, 00 гривень, від 15.04.2016 № 230 на суму 4 703, 42 гривень (а. с. 15 - 17), товарно-транспортними накладними від 01.04.2016, від 31.03.2016, від 30.03.2016, від 29.03.2016, від 25.03.2016, від 24.03.2016, від 23.03.2016, від 22.03.2016 (а. с. 18 - 33), податковими накладними від 15.04.2016 № 29, від 31.03.2016 № 63, від 15.04.2016 № 27 (а. с. 92 - 94), квитанціями про реєстрацію податкових накладних від 31.03.2016, від 11.05.2016, від 29.04.2016 (а. с. 95 - 97) розрахунком коригування до податкової накладної від 30.04.2016 № 108 (а. с. 98).

Однак, відповідач взяті на себе договірні зобов'язання виконав частково, за надані послуги розрахувався в сумі 18 000, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 04.04.2016 № 144 (а. с. 34).

10.05.2016, з метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав відповідачу рахунок на оплату від 08.05.2017 № 1 разом з претензією про сплату заборгованості від 10.05.2017 вих. № 237 (а. с. 35 - 40).

Листом від 23.05.2017 № 33, у відповідь на отриману претензію, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рутеніум" повідомило позивача про причини несвоєчасного погашення заборгованості та те, що товариством вживаються всі міри щодо виконання сплати грошового зобов'язання (а. с. 41).

Однак, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення, що зумовило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

V. Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором транспортного експедирування.

Статтею 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" закріплено, що відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Статтею 2 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного. Положення цього Закону поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України та статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 3 статті 929 Цивільного кодексу України встановлено, що умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Приписами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення зазначені у частині 1 статті 193 Господарського процесуального кодексу України.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем послуг відповідачу підтверджено матеріалами справи та останнім не оспорювався.

За правилами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в порушення умов договору у визначений строк оплату наданих транспортно-експедиційних послуг не здійснив належним чином, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача 2 358, 75 гривень - 3 % річних та 9 067, 56 гривень - інфляційних втрат за період з 22.04.2016 по 08.11.2017. Датою виникнення заборгованості вказує 22 квітня 2016 року.

ОСОБА_3 встановлено, що поданий позивачем розрахунок є арифметично невірний, оскільки останнім неправильно визначено початок виникнення заборгованості та нараховано інфляційні втрати за період, що становить менше місяця.

Відповідно до п. 3. 3. Договору оплата проводиться замовником на підставі виставленого рахунку протягом десяти банківських днів з моменту отримання останнього. Рахунок на оплату від 08.05.2017 № 1 разом із претензією від 10.05.2017 № 237 отримані відповідачем 22.05.2017, про що свідчить витяг з веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" за результатами пошуку виконаних операцій за штриховим ідентифікатором 603 (а. с. 118). Відтак, датою виникнення заборгованості є 06.06.2017.

Відповідно до розрахунку здійсненого судом за допомогою ІПС "Законодавство" сума нарахування становить:

- 3 % річних, нарахованих за період з 06.06.2017 по 08.11.2017 (в межах заявлених позовних вимог) на заборгованість відповідача у сумі 50 703, 42 гривні - 650, 12 гривень;

- інфляційних втрат, нарахованих за період червень - жовтень 2017 року - 2 525, 16 гривень.

Відтак, в частині стягнення 1 708, 63 гривень - 3 % річних та 6 542, 40 гривень - інфляційних втрат слід відмовити.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 124, статті 129 Конституції України, керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 929 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 2, 3, 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", статтями 3, 42, 46, 74, 86, 120, 129, 178, 202, 233, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК ОСОБА_1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рутеніум" про стягнення заборгованості в сумі 62 129, 73 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рутеніум" (АДРЕСА_1, 77300, ідентифікаційний код: 33703966) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК ОСОБА_1" (вул. Колеси, буд. 9, смт. Красне, Буський район, Львівська область, 80560, ідентифікаційний код: 34978102) - 53 878, 70 гривень, з яких 50 703, 42 гривень (п'ятдесят тисяч сімсот три гривні сорок дві копійки) - основного боргу, 650, 12 гривень (шістсот п'ятдесят гривень дванадцять копійок) - 3 % річних, 2 525, 16 гривень (дві тисячі п'ятсот двадцять п'ять гривень шістнадцять копійок) - інфляційних втрат, 1 387, 51 гривню (тисячу триста вісімдесят сім гривень п'ятдесят одну копійку) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 1 708, 63 гривень - 3 % річних та 6 542, 40 гривень - інфляційних втрат - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.01.2018.

Суддя В. В. Михайлишин