РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2018Справа № 910/19919/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., при секретарі судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 33)

про стягнення 497 810,17 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 24.01.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (далі - відповідач) про стягнення 497 810,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (надалі - Відповідач) укладено договір на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів № 1 від 12.01.2017р. (надалі - Договір). На виконання умов договору позивач зобов'язався виконувати ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів відповідача, а відповідач зобов'язався своєчасно оплатити роботи та вартість запасних частин та матеріалів на умовах визначених Договором. За доводами позивача, останнім виконано свої зобов'язання та надано послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів відповідача, проте останній належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором щодо повної оплати послуг, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 423 084,79 грн. - основного боргу, 53 215,85 грн. - пені, 21 509,53 грн. - витрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19919/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13.12.2017.

12.12.17р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

12.12.17р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника відповідача у іншому судовому засіданні та клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 13.12.17 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/19919/17 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 24.01.18р.

У судовому засіданні 24.01.2018 представник позивача надав пояснення щодо розгляду справи порядку спрощеного провадження а також просив суд розглянути справ по суті враховуючи повторну неявку відповідач у судове засідання.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 57, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 21.12.2017р. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.01.2018р. вирішено справу № 910/19919/17 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи призначено на 24.01.18р.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

12.01.2017р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" було укладено договір №1 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, за яким позивач зобов'язувався виконувати ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів відповідача, а також використовувати при наданні послуг запасні частини та матеріали, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати виконані роботи, запасні частини та матеріали на умовах, визначених Договором.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість робіт, запасних частин та матеріалів зазначається в Акті виконаних робіт, що складається позивачем після проведення ремонту та/або технічного обслуговування автомобіля і підписується представниками обох сторін.

Відповідач сплачує позивачу вартість визначених робіт, запасних частин, паливно-мастильних матеріалів протягом п'яти банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт (п. 4.2. Договору).

За доводами позивача, останній виконав умови Договору щодо надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів ТОВ «Логістик МТС», за результатами робіт виготовлено Акти здачі-приймання робіт (надання послуг):

- № А0000013 від 29.03.2017р. на загальну суму 12 036,00 грн.;

- № А0000014 від 05.04.2017р. на загальну суму 11 254,00 грн.;

- № А0000016 від 14.04.2017р. на загальну суму 17 130,00 грн.;

- № А0000020 від 04.05.2017р. на загальну суму 1 040,00 грн.;

- № А0000022 від 05.05.2017р. на загальну суму 2 210,00 грн.;

- № А0000023 від 11.05.2017р. на загальну суму 14 590,00 грн.;

- № А0000024 від 15.05.2017р. на загальну суму 10 835,50 грн.;

- № А0000025 від 17.05.2017р. на загальну суму 4 371,00 грн.;

- № А0000026 від 18.05.2017р. на загальну суму 36 304,50 грн.;

- № А0000027 від 22.05.2017р. на загальну суму 22 716,50 грн.;

- № А0000028 від 29.05.2017р. на загальну суму 11 549,00 грн.;

- № А0000029 від 29.05.2017р. на загальну суму 19 061,60 грн.;

- № А0000030 від 05.06.2017р. на загальну суму 28 288,00 грн.;

- № А0000031 від 05.06.2017р. на загальну суму 27 344,00 грн.;

- № А0000032 від 12.06.2017р. на загальну суму 23 484,00 грн.;

- № А0000034 від 19.06.2017р. на загальну суму 18 094,00 грн.;

- № А0000035 від 19.06.2017р. на загальну суму 775,00 грн.;

- № А0000036 від 16.06.2017р. на загальну суму 30 997,64 грн.;

- № А0000037 від 07.07.2017р. на загальну суму 4 039,00 грн.;

- № А0000038 від 10.07.2017р. на загальну суму 38 735,34 грн.;

- № А0000039 від 24.07.2017р. на загальну суму 35 033,20 грн.;

- № А0000040 від 24.07.2017р. на загальну суму 17 093,00 грн.;

- № А0000041 від 31.07.2017р. на загальну суму 36 103,41 грн.

За результатами прийняття робіт відповідач підписав Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) у загальному розмірі 423 084,69 грн. Вказані акти підписані відповідачем без зауважень, а отже, останнім прийнято виконання робіт без претензій щодо їх якості, об'ємів та вартості.

Позивачем направлено на адресу відповідача, претензію № 1 від 29.08.2017р., в якій просив сплатити відповідача заборгованість у розмірі 423 084,79 грн., оскільки станом на 29.08.2017р. оплата за надані послуги відповідачем не здійснено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" направило на адресу позивача лист вих. № 03-132/2017 від 05.09.2017р., в якому відповідач визнає про несвоєчасне виконання своїх зобов'язань за Договором № 1 від 12.01.2017р. та просить позивача затвердити графік погашення боргу до 31.10.2017р.

Отже, відповідач взяті на себе за Договором грошові зобов'язання виконав частково, не оплатив надані послуги позивачем відповідно до зазначених вище Актів здачі-приймання робіт, у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 423 084,69 грн.

Оскільки відповідач не погасив наявну заборгованість, позивач подав на розгляд суду позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача 423 084,79 грн. - основного боргу, 53 215,85 грн. - пені, 21 509,53 грн. - витрати від інфляції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 4.2. Договору, відповідач сплачує позивачу вартість визначених робіт, запасних частин, паливно-мастильних матеріалів протягом п'яти банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт

Як свідчать матеріали справи, позивачем належним чином виконані зобов'язання за договором та надані послуги відповідачу на загальну суму 423 084,69 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані сторонами та скріплені їх печатками, без зауважень та заперечень щодо об'ємів, строків та вартості виконаних робіт.

Відповідачем надання вказаних послуг не заперечуються, що підтверджується листом ТОВ "ЛОГІСТИК МТС" вих. № 03-132/2017 від 05.09.2017р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про стягнення основної суми заборгованості у розмірі 423 084,79 грн., проте, судом здійснено перерахунок наданих послуг позивачем на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та встановлено, що сума основної заборгованості відповідача перед позивачем складає 423 084,69 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення покладеного на нього договором обов'язку по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим заборгованість останнього становить 423 084,69 грн., яку відповідачем не погашено, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково у розмірі 423 084,69 грн.

Також, у позовних вимогах позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 53 215,85 грн., витрати від інфляції у розмірі 21 509,53 грн.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору (п.4.2. Договору), у визначені строки оплату за отримані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у випадку затримки оплати відповідачем зобов'язаний сплатити позивачу пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені та втрат від інфляції, який наданий позивачем, суд встановив, що позивачем невірно встановлено період нарахування прострочення, а саме позивачем здійснено нарахування пені та інфляційних на основну суму у розмірі 423 084,79 грн. за період з 11.05.17р. по 09.11.2017р., не врахувавши п. 4.2. Договору та дату останнього акту здачі-приймання робіт (надання послуг) - 31.07.2017р.

Так, судом здійснено власні розрахунки пені та втрат від інфляції, та встановлено, що період нарахування повинен здійснюватися після п'яти банківських днів з дня підписання акту (п. 4.3. Договору), а отже з 08.08.2017р.

Розрахунок суми пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
423084.6908.08.2017 - 14.09.20173812.5000 %0.068 %*11011.79
423084.6915.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %0.068 %*12170.93
423084.6927.10.2017 - 09.11.20171413.5000 %0.074 %*4381.53

Розрахунок суми втрат від інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
08.08.2017 - 09.11..691.03113203.53436288.22

Таким чином, враховуючи, що основна сума заборгованості складає 423 084,69 грн. та нарахування здійснюється з 08.08.2017р. по 09.11.2017р., за розрахунком суду сума пені складає 27 564, 26 грн. та сума втрат від інфляції складає 13 203,53 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на юридичні послуги у розмірі 20 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п. п. 1-2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин щодо укладення договору на правничу допомогу, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт а також їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті.

Представник позивача у судовому засіданні не зміг довести суду про понесення витрат.

Враховуючи усні пояснення представника позивача та відсутність доказів на підтвердження понесених витрат позивача на правничу допомогу, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги у розмірі 20 000,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зокрема: основна сума заборгованості за договором у 423 084,69 грн., пені у розмірі 27 564, 26 грн та втрат від інфляції у розмірі 13 203,53 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 236 - 239 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 33; ідентифікаційний код 39209821) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 423 084 (чотириста двадцять три тисячі вісімдесят чотири) грн 69 коп. - основну суму боргу, 27 564 (двадцять сім тисяч п'ятсот шістдесят чотири) грн 26 коп. - пені, 13 203 (тринадцять тисяч двісті три) грн 53 коп. - інфляційні втрати, 6 957 (шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн 79 коп. - судовий збір.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25.01.2018р.

Суддя Пукшин Л.Г.