ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 січня 2018 р. Справа № 918/858/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В.,

при секретарі судового засідання Ярощук О.П., розглянувши справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи-підприємця Салівончук Світлани Миколаївни

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне"

про стягнення заборгованості в сумі 326 614, 82 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Салівончук Світлана Миколаївна (далі-Позивач або ФОП Салівончук С.М.) звернулася в господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (далі-Відповідач або ТзОВ "Санком-Рівне") в якому просить стягнути з останнього 301 925, 00 грн. основного боргу, 8 179, 12 грн. пені, 14 444, 70 грн. інфляційних втрат та 2 066, 00 грн. 3% річних в загальному розмірі 326 614, 82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивачем на підставі договору підряду № б/н від 10.03.17 р. надано Відповідачу послуги з вивезення побутових відходів на території міста Рівного на загальну суму 679975.00 грн., однак останній оплату провів частково в сумі 378 050, 00 грн. та станом на день подання позову до суду заборгованість становить 301 925, 00 грн.

12 січня 2018 року Позивач через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій у зв'язку із частковою оплатою Відповідачем боргу в сумі 140 000, 00 грн., просить стягнути з Відповідача 161 925, 00 грн. основного боргу, 8 179, 12 пені, 14 444, 70 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 2 066, 00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.46 ГПК України Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак дана заява приймається судом до розгляду.

Крім того, 23.01.18 року Позивачем через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подано клопотання в якому останній просить суд залишити заяву про забезпечення позову без розгляду та відмовляється від заявлених вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 23.01.2018 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 23.01.2018 року закрито провадження у справі в частині стягнення з Відповідача 8 179,12 грн. пені за період з 21.09.2017 по 11.12.2017 року, 2 066,00 грн. 3% річних за період з 21.09.2017 по 11.12.2017 року та 14 444,70 грн. інфляційних втрат за період з 21.09.2017 по 11.12.2017 року.

Відтак, розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з Відповідача 161 925,00 грн. основного боргу.

Представник позивача в судове засідання 23.01.18 р. не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі з урахуванням заяви про відмову від заявлених вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 23.01.18 р. не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом представника відповідача в розписці про відкладення розгляду справи від 11.01.18 р., яка наявна в матеріалах справи. Відзиву на позов Відповідач суду не надав.

Відповідно до п.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, не здійснюється.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому господарський суд керувався наступним.

10 березня 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Салівончук Світланою Миколаївною (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (далі-Замовник) було укладено Договір підряду № б/н (Договір), за умовами якого Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується на власний ризик виконати у відповідності до умов цього Договору роботу, а Замовник зобов'язується прийняти таку роботу та оплатити її. (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору предметом підряду (результатом виконаних робіт за цим договором) є вчасне та якісне вивезення великогабаритних та ремонтних відходів.

Обсяг виконаних робіт розраховується Підрядником на підставі поданого Замовником акту виконаних робіт (п.4.1 Договору).

Згідно порядку оплати робіт, встановлених розділом 5 Договору, оплата робіт здійснюється не пізніше, ніж до 20 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п.5.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом протягом 5 (п'яти) днів після закінчення календарного місяця. (п. 5.2 Договору)

Договір вступає в силу з 10 березня 2017 року та діє до 31 грудня 2017 року і набирає чинності з дня його підписання (п. 12.1. Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спору 29 листопада 2017 року позивачем на адресу відповідача надсилалася претензія з вимогою погасити заборгованість за надані позивачем послуги, яка була вручена уповноваженому представнику відповідача 29.11.2017 року, однак на дату подання позову до суду відповідач заборгованість не оплатив.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору є відносинами, що виникли з договору підряду.

Згідно частини 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 853 ЦК України визначено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

На виконання Договору Позивачем були надані послуги по вивезенню побутових відходів, а Відповідач отримав вказані послуги відповідно до актів виконаних робіт за період з 10.03.17 р. по 29.08.17 р. на загальну суму 679 975, 00 грн. (а.с. 17-115).

Як вбачається з матеріалів справи зауважень та претензій щодо строків виконання та якості наданих послуг від Відповідача не надходило, відтак у останнього виникло зобов'язання щодо оплати виконаних робіт відповідно до умов договору та актів виконаних робіт.

Судом встановлено, що Відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 518 050, 00 грн. з урахуванням оплати 20.12.17 р. в сумі 140 000, 00 грн., відтак станом на день розгляду справи за Відповідачем рахується заборгованість в розмірі 161 925, 00 грн.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 161 925, 00 грн. заборгованості обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем - Фізичною особою-підприємцем Салівончук Світланою Миколаївною належними та допустимими доказами доведено обов'язок Відповідача щодо сплати боргу, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 161 925,00 грн. основного боргу є обґрунтованими і, відповідно, останні підлягають задоволенню.

Водночас, позивач просить вирішити питання про повернення судового збору відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в частині зменшення позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв'язку із зменшенням позовних вимог в частині стягнення 140 000, 00 грн. основного боргу суд дійшов висновку про повернення Позивачу судового збору в розмірі 2 100, 00 грн., від зазначеної суми позовних вимог.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати від суми задоволених позовних вимог, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Салівончук Світлани Миколаївни задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 25, ) на користь Фізичної особи-підприємця Салівончук Світлани Миколаївни (33018, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) основну суму боргу у розмірі 161 925 (сто шістдесят одну тисячу дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 00 коп. та 2 428 (дві тисячі чотириста двадцять вісім) грн. 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути Фізичній особі-підприємцю Салівончук Світлані Миколаївні з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 100,00 грн., сплачений згідно квитанції №0 912839311.1 від 11.12.2017 року, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи, у зв"язку із зменшенням позовних вимог в частині стягнення 140 000,00 грн. основного боргу.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.