КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 910/7139/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Терещенко Т.М. довіреність № 09/12/554 від 15.11.17

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк"

на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2017 р.

у справі № 910/7139/17 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом Кременчуцького об'єднання управління Пенсійного фонду України Полтавської області

до публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк"

про стягнення 9 864,54 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Кременчуцьке об'єднання управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" про стягнення 9 864,54 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2017 р. у справі № 910/7139/17 позов Кременчуцького об'єднання управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено повністю: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" на користь Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області шкоду у сумі 9 864 грн. 54 коп., що виникла внаслідок переплати пенсії.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач фактично визнав свою вину у видачі довідки, що містила недостовірні дані про заробітну плату ОСОБА_3, шляхом видачі нової довідки за той же період з іншими даними щодо заробітної плати пенсіонерки, а також те, що внаслідок видачі довідки № 09/2634 від 20.11.2006р. позивачу було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі надмірно нарахованих та виплачених пенсійних нарахувань ОСОБА_3 за період з грудня 2006 року по березень 2015 року у розмірі 9 864,54 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми з відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Промінвестбанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2017 р. у справі № 910/7139/17 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції було неправильно вирахувано початок перебігу строку позовної давності. Так, апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься акт про результати перевірки достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення (перерахунку) пенсії громадянинові від 17.12.2013 р., в якому було виявлено розбіжності в сумі заробітних плат, а тому перебіг строку позовної давності починається з 17.12.2013 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/7139/17.

19.11.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

22.11.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу без участі представника позивача.

Розгляд апеляційної скарги у справі № 910/7139/17 неодноразово відкладався.

Представник позивача у судове засідання 23.01.2018 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 23.01.2018 р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в Кременчуцькому об'єднанні управління Пенсійного фонду України Полтавської області перебуває на обліку як пенсіонер за віком ОСОБА_3.

Відповідно до довідки про заробіток для обчислення пенсії від 20.11.2006р. за № 09/2634, виданої філією відділення Промінвестбанку в місті Кременчук Полтавської області, позивачем було призначено та нараховано ОСОБА_3 пенсію за віком. (а.с. 20)

Матеріалами справи підтверджується, що працівниками УПФУ Шевченківському районі м. Києва були здійснені позапланові перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату за період з 01.02.1990р. по 31.01.1995р. від 20.11.2006р. № 09/2634.

Зокрема, за результатами такої перевірки позивачем було складено Акт №140 від 17.12.2013р.(а.с. 29-34) про результати перевірки достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення пенсії гр. ОСОБА_3, за період роботи з лютого 1990 року по січень 1995 року, згідно якого при перевірці довідки про заробітну плату від 20.11.2006 р. № 09/2634 для призначення (перерахунку) пенсії гр. ОСОБА_3 виявлено розбіжності в сумі заробітної плати за періоди: вересень 1991 р., травень 1992 р., лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 1993 р. та ПАТ «Промінвестбанком» була надана нова довідка про заробітну плату гр. ОСОБА_3 № 07-1/56-5586 від 17.12.2013 р.

Актом № 407 від 14.11.2014р. (а.с. 26-28) в результаті перевірки достовірності довідки про заробітну плату від 17.12.2013 р. № 07-1/56-5586 за період роботи з 01.02.1990 р. по 31.01.1995 р., виданої для призначення (перерахунку) пенсії громадянці ОСОБА_3 виявлені розбіжності в сумі заробітної плати, які відображені в акті та рекомендовано надати нову довідку згідно вимог чинного законодавства.

Актом №295 від 16.07.2015р. (а.с. 21-25) про результати перевірки достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення пенсії громадянці ОСОБА_3, за період роботи з лютого 1990 року по січень 1995 року, було встановлено, що в липні 1990 року враховано відпустку вересня 1990 року; у вересні 1990 року не враховано відпустку поточного місяця; у серпні та жовтні 1992 року та в січні 1995 року включено неоподатковану виплату, з огляду на що рекомендовано надати нову довідку згідно вимог чинного законодавства України.

В подальшому відповідачем видано нову довідку про заробіток для обчислення пенсії від 16.07.2015р. за № 07-1/56-2504 (а.с. 35) з помісячною розбивкою.

Як зазначає позивач, на підставі вказаної довідки від 16.07.2015р. за № 07-1/56-2504 позивачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 та встановлено переплату пенсії за період з 01.02.1990р. по 31.01.1995р. в розмірі 10 244,63 грн., з яких 380,09 грн. було утримано з ОСОБА_3 на підставі розпорядження територіального управління в листопаді 2015 року.

Спір у даній справі виник внаслідок переплати пенсії гр. ОСОБА_3 за період 01.02.1990р. по 31.01.1995р. у сумі 9864,54 грн.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач фактично визнав свою вину у видачі довідки, що містила недостовірні дані про заробітну плату ОСОБА_3, шляхом видачі нової довідки за той же період з іншими даними щодо заробітної плати пенсіонерки, а також те, що внаслідок видачі довідки № 09/2634 від 20.11.2006р. позивачу було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі надмірно нарахованих та виплачених пенсійних нарахувань ОСОБА_3 за період з грудня 2006 року по березень 2015 року у розмірі 9864,54 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми з відповідача.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Приписами статей 1, 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" унормовано, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Підприємства, установи і організації (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами) є страхувальниками для фізичних осіб, що працюють у них на умовах трудового договору (контракту), або інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, а згідно із статтею 15 - платниками страхових внесків.

Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005р. №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок).

Відповідно до п.2.10 Порядку передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або державними архівними установами.

Частиною 1 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідач був роботодавцем ОСОБА_3.

Як вже зазначалось вище, працівниками УПФУ Шевченківському районі м. Києва здійснено позапланові перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату за період з 01.02.1990р. по 31.01.1995р. від 20.11.2006р. № 09/2634.

Зокрема, за результатами такої перевірки позивачем було складено Акт №140 від 17.12.2013р. про результати перевірки достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення пенсії гр. ОСОБА_3, за період роботи з лютого 1990 року по січень 1995 року, згідно якого при перевірці довідки про заробітну плату від 20.11.2006 р. № 09/2634 для призначення (перерахунку) пенсії гр. ОСОБА_3 виявлено розбіжності в сумі заробітної плати за періоди: вересень 1991 р., травень 1992 р., лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 1993 р. та ПАТ «Промінвестбанком» була надана нова довідка про заробітну плату гр. ОСОБА_3 № 07-1/56-5586 від 17.12.2013 р.

Актом № 407 від 14.11.2014р. в результаті перевірки достовірності довідки про заробітну плату від 17.12.2013 р. № 07-1/56-5586 за період роботи з 01.02.1990 р. по 31.01.1995 р., виданої для призначення (перерахунку) пенсії гр. ОСОБА_3 виявлені розбіжності в сумі заробітної плати, які відображені в акті та рекомендовано надати нову довідку згідно вимог чинного законодавства.

Актом №295 від 16.07.2015р. про результати перевірки достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення пенсії гр. ОСОБА_3, за період роботи з лютого 1990 року по січень 1995 року, було встановлено, що в липні 1990 року враховано відпустку вересня 1990 року; у вересні 1990 року не враховано відпустку поточного місяця; у серпні та жовтні 1992 року та в січні 1995 року включено неоподатковану виплату, з огляду на що рекомендовано надати нову довідку згідно вимог чинного законодавства України.

Матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем результатів перевірки у встановленому законом порядку чи визнання його недійсним.

Крім того, відповідачем не заперечується факт видачі ним зазначених довідок, які містили недостовірні дані про заробітну плату.

Відповідно до п. 2 "Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-4 визначено, що переплатою пенсій та грошової допомоги є сума пенсій та грошової допомоги, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

За статтею 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, частинами першою і другою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, виходячи з аналізу змісту ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду.

Судом встановлено, що складання та видача відповідачем довідок про заробіток для обчислення пенсії гр. ОСОБА_3 із недостовірними даними стало підставою для нарахування пенсії в розмірі більшому від обґрунтованого, а нарахування надмірного розміру пенсії призвело до необґрунтованих виплат, які фактично є бюджетними втратами.

Отже, протиправна поведінка відповідача полягає у поданні до органів пенсійного фонду недостовірних довідок, шкода - у нарахуванні надмірного розміру пенсії, а причинний зв'язок - у нарахуванні пенсії на основі недостовірного документу; вина відповідача - надання довідки за підписом уповноважених осіб підприємства із недостовірною інформацією про фактичний заробіток гр. ОСОБА_3 за період з 01.02.1990 р. по 31.01.1995 р. в установі відповідача.

Тобто, видача відповідачем довідок з недостовірними даними, стала причиною нарахування пенсії у розмірі більшому від обґрунтованого. Нарахування ж надмірного розміру пенсій призвело до необґрунтованих виплат в сумі 9 864,54 грн.

Відповідно до ч.2 ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача про те, що сума надміру сплаченої пенсії підлягає стягненню з особи, яка отримала вказану пенсію, оскільки довідки про заробіток були видана відповідачем, а тому, відповідно, відповідальність за достовірність даних, зазначених у довідці, покладається на відповідача, як особу, яка видала довідку.

Також судом першої інстанції правомірно було відхилено заперечення відповідача щодо підвідомчості даного спору судам адміністративної юрисдикції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини другої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13.

За встановлених обставин відповідач у справі є господарюючим суб'єктом і не може виступати суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, а тому вимоги про стягнення з нього сум заподіяної шкоди, заявлені без додаткових вимог про вирішення публічно-правового спору, не можуть бути предметом розгляду у судах адміністративної юрисдикції.

Враховуючи те, що з боку відповідача наявний склад порушення умов пенсійного законодавства, внаслідок чого завдано шкоди державі, від імені якої виступають органи Пенсійного фонду України, оскільки на момент розгляду спору по суті суду не було надано доказів сплати відповідачем матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок видачі недостовірних документів, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість задоволення позову та стягнення 9 864,54 грн. шкоди у розмірі переплаченої пенсії.

Однак, 08.08.2017 р. до суду першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Суд першої інстанції, відхиляючи зазначену заяву, вказав, що оскільки факт розбіжності заробітної плати ОСОБА_3 було встановлено позивачем саме на підставі довідки відповідача від 16.07.2015р. за № 07-1/56-2504, відтак, перебіг позовної давності, визначеної ст. 257 Цивільного кодексу України, починається з 16.07.2015р.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч.2 ст.9 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

За приписами п.2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007р. Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

За приписами частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.05.2014р. № 6-7цс14, від 27.05.2014р. № 3-23гс14.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Заперечуючи проти заяви про застосування строку позовної давності, позивач посилається на те, що предметом стягнення переплати пенсії, що виникла внаслідок перерахування пенсії згідно довідки № 07-1/56-2504 від 16.07.2015 р. про заробітну плату з 01.02.1990 р. по 31.01.1995 р. та на підставі акту № 295 від 16.07.2015 р. щодо перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату від 20.11.2006 р. № 09/2634.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем 17.12.2013 р. в результаті перевірки достовірності довідки про заробітну плату, виданої для призначення (перерахунку) пенсії було складено акт про результати перевірки, яким було виявлено в довідці про заробітну плату від 20.11.2006 р. № 09/2634 для призначення (перерахунку) пенсії гр. ОСОБА_3 розбіжності в сумі заробітної плати за періоди: вересень 1991 р., травень 1992 р., лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 1993 р.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що 17.12.2013 р. під час перевірки достовірності довідки про заробітну плату від 20.11.2006 р. № 09/2634 позивач дізнався про розбіжності, які містяться в довідці від 20.11.2006 р. № 09/2634, на підставі якої було здійснено перерахунок пенсії гр. ОСОБА_3

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 9 864,54 грн. 03.05.2017 р., що підтверджується штампом господарського суду міста Києва, тобто з порушенням ст. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 864,54 грн. шкоди задоволенню не підлягають у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2017 р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2017 р. у справі № 910/7139/17 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2017 року у справі № 910/7139/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Кременчуцького об'єднання управління Пенсійного фонду України Полтавської області () на користь публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" () судовий збір в розмірі 1 760,00 грн. за подачу апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва

Матеріали справи № 910/7139/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.02.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова