ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.01.2018 Справа № 905/2391/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Дорожньо-будівельна Компанія», м. Васильків, Київська область

до відповідача: Дочірнє підприємство «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Покровськ, Донецька область

про стягнення 20 736 268 грн. 83 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ч.3 ст. 222 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.01.2018р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша Дорожньо-будівельна Компанія», м. Васильків, Київська область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Покровськ, Донецька область, про стягнення 20 736 268 грн. 83 коп., з яких: 9 679 745,59 грн. сума боргу, 1 761 713,70 грн. сума пені, 999 267,98 грн. 3% річних, 8 295 541,56 грн. сума інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20.10.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 31.10.2017р.

Ухвалою суду від 31.10.2017р. господарським судом Донецької області було відкладено розгляд справи на 28.11.2017р.

22.11.2017р. від відповідача до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 22.11.2017р.), у якому останній просить застосувати позовну давність щодо всіх позовних вимог ТОВ «ПДБК» та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування пропуску позивачем строку позовної давності, відповідач посилається на те, що 31.05.2013р. між сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013р. на суму 999 999,60 грн., 30.12.2013р. між сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року на суму 8 777 521,20 грн., а отже, на думку останнього, строк предявлення вимоги про оплату по акту за травень 2013р. настав 01.07.2013р., а по акту за грудень 2013р. - 01.02.2014р. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що 02.07.2016р. сплинув строк позовної давності по акту приймання виконаних робіт за травень 2013р., а 02.02.2017р. по акту приймання виконаних робіт за грудень 2013р. Щодо акту звіряння розрахунків, ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» вважає, що факт підписання акту звіряння взаєморозрахунків не є підставою переривання строку позовної давності, а так само й доказом наявності або відсутності заборгованості, з огляду на наступне: акт звірки бухгалтерів не є первинним документом, а наявність чи відсутність будь-яких зобовязань сторін підтверджується первинними документами; заступник головного бухгалтера ДП «Донецьких облавтодор» не є посадовою особою відповідача, уповноваженою на підписання акту звіряння взаєморозрахунків з ТОВ «ПДБК». В якості додатків до відзиву, відповідачем надано, зокрема, копії посадових інструкцій заступника головного бухгалтера та головного бухгалтера підприємства.

28.11.2017р. від позивача до господарського суду надійшла довідка про наявність заборгованості за спірним договором та письмові пояснення, у яких останній зазначає, що, враховуючи п.4.2. Договору субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р., вартість генпідрядних послуг за договором становила 10 000,00 грн. та 87 775,21 грн., а разом 97 775,21 грн., дана заборгованість ТОВ «Перша Дорожньо-будівельна компанія» перед ДП «Донецький облавтодор» була припинена заліком зустрічної однорідної вимоги 31.05.2013р. на суму 10 000,00 грн. та 30.12.2013р. на суму 87 775,21 грн. Також, позивач пояснює, що сума заборгованості відповідача за договором, за вирахуванням 97 775,21 грн. (генпідрядних послуг 1% від вартості виконаних робіт), становила 9 679 745,59 грн., яка зазначена в позовній заяві як основна заборгованість, та на яку і було здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також, 28.11.2017р. від позивача до суду надано клопотання про долучення документів до матеріалів справи з додатками, в тому числі: копією заяви про припинення зобовязання заліком зустрічної однорідної вимоги від 30.12.2013р., копією заяви про припинення зобовязання заліком зустрічної однорідної вимоги від 31.05.2013р., копією акту приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг) №39 від 31.05.2013р., копію акту звіряння взаємних розрахунків №464 від 01.11.2016р. та копію акту звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2011р. - 08.06.2015р.

28.11.2017р. господарським судом Донецької області було оголошено перерву по справі до 14.12.2017р.

12.12.2017р. від відповідача до суду надійшли письмові пояснення (б/н від 12.12.2017р.), у яких останній зазначає, що відповідно до Довідки ДП «Донецький облавтодор» №01-24/1003 від 01.12.2017р., наказом №74-ВК ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 10.06.2015р. ОСОБА_1 звільнена з посади головного бухгалтера за переведенням на посаду заступника головного бухгалтера. Таким чином, оскільки на акті звіряння взаємних розрахунків з датою звірки до 08.06.2015р., не стоїть дата його підписання, то неможливо встановити чи мала ОСОБА_1 необхідні повноваження для його підписання чи вже передувала на посаді заступника головного бухгалтера і, відповідно до посадової інструкції, не була наділена таким правом.

14.12.2017р. від позивача до господарського суду надійшли письмові пояснення щодо обставин, викладених у відзиві відповідача.

14.12.2017р. господарським судом Донецької області було оголошено перерву по справі до 18.12.2017р.

15.12.2017р. набрала чинність редакція Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 VIII від 03.10.2017р.

Згідно п.9 ч.1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст.12 Господарського процесуального кодексу України у новій редакції, справа підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.12.2017р. господарським судом Донецької області визначено розгляд справи № 905/2391/17 за правилами загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження та призначено судове засідання на 17.01.2018 року.

17.01.2018р. від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Крім того, 17.01.2018р. від представників позивача та відповідача надішли заяви, на підставі ч.6 ст. 183 ГПК України, про те, що останні не заперечують проти розгляду справи по суті в судовому засіданні 17.01.2018р.

У судовому засіданні 17.01.2018р. суд перейшов до розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до ст.216 ГПК України, у даному судовому засіданні було оголошено перерву по справі до 24.01.2018р.

Судове засідання 24.01.2018р. здійснювалось без застосування технічної фіксації судового процесу у звязку із знеструмленням електромережі суду 24.01.2018р. в період з 10:00 год. до 20:00 год., що підтверджується актом господарського суду Донецької області від 25.01.2018р. про знеструмлення електромережі суду, вихід з ладу сервера автоматизованої системи та інші умови, що впливають на безперебійність та функціонування автоматизованої системи.

У судовому засіданні 24.01.2018р., відповідно до ст.216 ГПК України, було оголошено перерву по справі до 26.01.2018р.

25.01.2018р. від представників позивача та відповідача надійшли заяви про здійснення подальшого розгляду справи без участі останніх.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р. щодо оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого, на думку позивача, наявні підстави для стягнення суми основного боргу та нарахованих на нього 3% річних, інфляційних втрат та пені. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 15, 16, 838, 853 Цивільного кодексу України, ст. 20, 193 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 31.10.2017р., 28.11.2017р., 14.12.2017р., 17.01.2018р. та 24.01.2018р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору субпідряду №2-38/7 від 30.09.2013р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Представник відповідача, у свою чергу, у судових засіданнях, 28.11.2017р., 14.12.2017р., 17.01.2018р. та 24.01.2018р., заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у наданому до суду відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (далі генпідрядник) та ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія» (далі субпідрядник) був укладений договір субпідряду № 2-222/2 від 09.11.2012 року (далі за текстом Договір), за умовами якого субпідрядник зобовязується протягом 2012 року виконати роботи поточного ремонту автомобільної дороги Словянськ-Донецьк-Маріуполь, км 35+620 км 37+620, відповідно до розрахунку договірної ціни, що є невідємною частиною договору, а генпідрядник надати субпідряднику будівельний майданчик, проектно-кошторисну документацію, прийняти роботи і повністю сплатити вартість виконаних робіт.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ціна останнього становить 9 777 528,00 грн., у т.ч. ПДВ 1 629 588,00 грн.

Відповідно до п.4.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати генпідрядником протягом 20 банківських днів на підставі довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3), а також акту приймання виконаних робіт (форми КБ-2в), підписаними уповноваженими представниками сторін, при умові надходження від замовника Служби автомобільних доріг в Донецькій області, коштів за виконані роботи на рахунок генпідрядника.

Відповідно до п.4.2. Договору, субпідрядник компенсує генпідряднику втрати, повязані з забезпеченням технічною документацією, організацією, коригуванням, прийманням виконаних робіт та ін., (послуги генпідряднику) у розмірі 1% від вартості наданих послуг.

Згідно з п.5.1. Договору, строк надання послуг до 31.12.2012р.

Відповідно до п.7.3. Договору, зокрема, за необґрунтовану затримку або відмовлення від приймання послуг, оплати виконаних робіт, генпідрядник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка в день від вартості неоплачених або не прийнятих робіт за кожний день прострочення.

Відповідно до п.10.1. Договору ( в редакції, погодженій сторонами Додатковою угодою від 29.12.2012р.), останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2012р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором. Строк дії договору та виконання зобовязань щодо виконання робіт можуть бути продовжені у разі виникнення документально підтверджених обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі.

Так, факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором на загальну суму 9 777 520 грн. 80 коп. підтверджується наступними актами приймання виконаних будівельних робіт:

- акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013р. від 31.05.2013р.;

- акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. від 30.12.2013р.;

Вказані акти підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано наступні довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат:

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2013р. на суму 999 999 грн. 60 коп. від 31.05.2013р.;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2013р. на суму 8 777 521 грн. 20 коп. від 30.12.2013р.;

Вказані довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

У судовому засіданні 17.01.2018р. судом були оглянуті оригінали документів, доданих до позовної заяви, в тому числі: договір субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р.; додаткову угоду від 29.12.2012р., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2013р. від 31.05.2013р., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2013р. від 30.12.2013р., акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013р. від 31.05.2013р., акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. від 30.12.2013р.

31.05.2013р. між сторонами було підписано заяву про припинення зобовязань заліком зустрічної однорідної вимоги, у якій зазначено, що між сторонами проведено залік однорідної взаємної вимоги на суму 10 000,00 грн., з огляду на те, що: 1) відповідно до договору №2-222/2 від 09.11.2012р. ДП «Донецький облавтодор» мало заборгованість перед ТОВ «ПДБК» у розмірі 10 000,00 грн. за виконаний поточний ремонт автодороги Словянськ Донецьк Маріуполь; 2) у свою чергу, ТОВ «ПДБК» мало заборгованість перед ДП «Донецькій облавтодор» у розмірі 10 000,00 грн. 1% генпідрядних послуг, відповідно до договору №2-222/2 від 09.11.2012р. Сторонами на підтвердження зазначеної заяви було підписано акт №39 приймання-здавання виконаних робіт (наданих послуг) від 31.05.2013р. на суму 10 000,00 грн.

30.12.2013р. між сторонами було підписано заяву про припинення зобовязань заліком зустрічної однорідної вимоги, у якій зазначено, що між сторонами проведено залік однорідної взаємної вимоги на суму 87 775,21 грн., з огляду на те, що: 1) відповідно до договору №2-222/2 від 09.11.2012р. ДП «Донецький облавтодор» мало заборгованість перед ТОВ «ПДБК» у розмірі 87 775,21 грн. за виконаний поточний ремонт автодороги Словянськ Донецьк Маріуполь; 2) у свою чергу, ТОВ «ПДБК» мало заборгованість перед ДП «Донецькій облавтодор» у розмірі 87 775,21 грн. 1% генпідрядних послуг, відповідно до договору №2-222/2 від 09.11.2012р.

Судом встановлено, що зобовязання з оплати вартості виконаних робіт за договором субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р. відповідачем не виконані в повному обсязі, вартість робіт у загальному розмірі 9 679 745 грн. 59 коп. станом на час розгляду справи не сплачена.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами 08.06.2015р. було підписано та скріплено печатками підприємств акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2011р. 08.06.2015р., зі змісту якого вбачається, що станом на 08.06.2015р. заборгованість ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія» за договором субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р. становить 9 679 745,59 грн.

01.11.2016р. між позивачем та відповідачем було підписано та скріплено печатками підприємств акт звіряння взаємних розрахунків №464, у якому зазначається, що за період з 01.10.2016р. по 31.10.2016р. сторони визнають заборгованість за ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у сумі 26 291 556, 99 грн., зокрема за договором №2-222/2 від 09.11.2012р. у сумі 9 679 745,59 грн.

З метою вирішення питання погашення виниклої заборгованості субпідрядник (позивач) 13.06.2017р. звернувся до відповідача з вимогою №06/07 щодо сплати заборгованості за Договором субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р. у сумі 9 679 745,59 грн.

Проте, відповіді на зазначену вимогу відповідач не надав, оплату за виконані роботі не здійснив, що стало підставою для звернення ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія» до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення боргу в сумі 9 679 745,59 грн. та нарахованих на неї сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Проаналізувавши укладений сторонами договір субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку за договором стосовно оплати робіт, як це визначено пунктом 4.1. договору, протягом 20 банківських днів після підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та витрат.

Граничним строком оплати виконаних робіт, встановленим пунктом 4.1. договору, згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013 року від 31.05.2013р. є 01.07.2013р., згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року від 30.12.2013р. є 30.01.2014р.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором субпідряду №2-222/2 від 09.11.2013р., у сумі 9 679 745 грн. 59 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 999 267 грн. 98 коп. за період з 01.02.2014р. по 10.07.2017р., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично та методологічно невірним, на підставі чого суд зробив власний розрахунок.

Фактично розмір 3% річних за вказаний період у загальному розмірі складає 998 472 грн. 39 коп., на підставі чого позовні вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а в частині стягнення 795 грн. 59 коп. є необґрунтованими.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості виконаних робіт у загальному розмірі 8 295 541 грн. 56 коп. за період з 01.02.2014р. по 10.07.2017р.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично невірним, оскільки в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Фактично розмір інфляційних втрат за вказаний період всього дорівнює 11 288 899 грн. 21 коп. Враховуючи те, що відповідно до ст.237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими у заявленому позивачем розмірі, а саме 8 295 541 грн. 56 коп.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню на загальну суму 1 761 713 грн. 70 коп. за період з 01.02.2014р. по 31.07.2014р., виходячи з розміру 0,1% в день від вартості неоплачених робіт за кожний день прострочення.

Оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом п.7.3. Договору, зокрема, передбачено, що за необґрунтовану затримку або відмовлення від приймання робіт, оплати виконаних робіт, генпідрядник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка в день від вартості неоплачених або не прийнятих робіт за кожний день прострочення.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р., за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є методологічно та арифметично невірним, оскільки позивачем здійснено розрахунок останньої без врахуванням вимог ч.6 ст.232 та ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України.

Так, враховуючи приписи ч.6 ст. 232 ГК України, за актом приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013р. від 31.05.2013р., можливий період нарахування пені на суму простроченої оплати з 02.07.2013р. по 02.01.2014р. Проте, позивачем здійснено нарахування пені за межами визначеного періоду, а тому пеня за вказаним актом приймання виконаних робіт стягненню не підлягає.

Стосовно нарахування пені за вказаний позивачем період за актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. від 30.12.2013р., судом встановлено, що фактично розмір пені, з урахуванням ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України, становить 735 890 грн. 54 коп., на підставі чого позовні вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а в частині стягнення пені у сумі 1 025 823 грн. 16 коп. є необґрунтованими.

Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати строк позовної давності щодо основної суми боргу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту ч. 1 ст. 260 ЦК України вбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

З положень ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З приводу застосування ст. 264 ЦК України Пленум Вищого господарського суду України у п. 4.4.1 Постанови від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», розяснив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Матеріали справи свідчать, що обома сторонами було підписано та скріплено печатками наступні акти звіряння взаємних розрахунків: акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2011-08.06.2015р. станом на 08.06.2015р. та акт звіряння взаємних розрахунків №464 від 01.11.2016р.

З огляду на наведене, суд констатує, що 08.06.2015р. та 01.11.2016р. строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості, яка становить предмет спору у даній справі, за актами приймання виконаних будівельних робіт від 31.05.2013р. та від 30.12.2013р. - перервався та почав свій перебіг заново.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувся з даним позовом (12.10.2017р. про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті) в межах трирічного строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин в частині стягнення основного боргу не підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на неможливість доведення факту переривання строку позовної давності на підставі вказаних актів у звязку з тим, що відповідні акти підписано не уповноваженою особою зі сторони відповідача, базуються на довільному тлумаченні вимог чинного законодавства.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

За приписами ч. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Пунктами 2.1 Посадової інструкції заступника головного бухгалтера ДП «Донецькій облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» визначено, що заступник головного бухгалтера самостійно складає та приймає до виконання від відповідальних працівників у повному обсязі оформлені первинні документи. Правильно вносить одержану в первинних документах інформацію до відповідних бухгалтерських регістрів і звітності. Здійснює синтетичний та аналітичний облік за рахунками, зокрема, 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками». Веде облік розрахунків з постачальниками, підрядниками за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи і надані послуги. Своєчасно списує прострочену кредиторську заборгованість.

В свою чергу, відповідно до посадової інструкції головного бухгалтера ДП «Донецькій облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», головний бухгалтер забезпечує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх здійснених господарських операцій, подання оперативної інформації про фінансовий стан установи, складання у встановлені терміни звітності. Відповідно до Розділу ІІІ зазначеної інструкції, головний бухгалтер, зокрема, визначає, формулює, здійснює і координує організацію та ведення бухгалтерського обліку.

Таким чином, судом встановлено, що зі змісту вказаних законодавчих положень та наданих відповідачем посадових інструкцій заступника головного бухгалтера та головного бухгалтера вбачається наявність повноважень у заступника головного бухгалтера та головного бухгалтера на підписання актів звірки взаєморозрахунків.

Викладена правова позиція підтримана також Вищим господарським судом України, зокрема в постанові від 23 березня 2016 року по справа № 922/5747/15.

Окрім того, підпис заступника головного бухгалтера на акті звірки взаємних розрахунків засвідчено печаткою відповідача, якою також скріплено договір, заборгованість за яким становить предмет спору у даній справі.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що господарську операцію засвідчує первинний документ бухгалтерського обліку, яким акт звіряння взаємних розрахунків не є. Разом з тим, факт здійснення господарської операції, заборгованість з оплати якої становить предмет спору у даній справі позивач підтверджує належними документами первинного бухгалтерського обліку (актом приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних робіт та витрати), а акт звіряння взаємних розрахунків є документом, що засвідчує факт визнання відповідачем заборгованості за відповідною господарською операцією.

З наведених вище підстав, суд також відхиляє й інші заперечення відповідача, як такі, що необґрунтовані.

Стосовно застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Пунктом 4.4.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Позивач подав до суду розрахунок пені за прострочення оплати виконаної роботи за період з 01.02.2014р. по 31.07.2014р. у сумі 735 890,54 грн. (за здійсненим перерахунком суду).

З врахуванням річного строку позовної давності (оскільки прострочення оплати за актом приймання виконаних будівельних робіт у відповідача виникло з 31.01.2014р.) і предявленням позову 12.10.2017р., вимога позивача про стягнення 735 890,54 грн. пені за прострочення платежу погашена строком спеціальної позовної давності, а тому задоволенню не підлягає відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Стосовно застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, пунктом 5.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

В розділі 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема, розяснено, що нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на приписи ст.625 ЦК України та порядок здійснення розрахунку, 3% річних стягуються за кожний день прострочки виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування - за кожний повний місяць такої прострочки.

Таким чином, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Отже, позовну давність щодо вказаних нарахувань необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобовязання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін, а не шляхом додавання трьох років з дати виникнення прострочки виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву було направлено до господарського суду Донецької області 12.10.2017р. (про що свідчить відбиток штемпелю поштового відділу), а тому судом встановлено, що строк позовної давності в частині вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на зобовязання з оплати робіт за договором субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р., з огляду на вищевикладене, може бути нарахований з 12.10.2014р.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення діючого законодавства, з огляду на частковий пропуск позовної давності, судом встановлено, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення 3% річних у сумі 797 168 грн. 72 коп. за період з 12.10.2014р. по 10.07.2017р.

Також, з огляду на частковий пропуск позовної давності, судом встановлено, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 7 980 342 грн. 33 коп. за період з 01.11.2014р. по 30.06.2017р.

У стягненні 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.02.2014 року по 11.10.2014 року суд відмовляє, у звязку із застосування наслідків спливу позовної давності.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Посилання відповідача стосовно того, що на акті звіряння взаємних розрахунків з датою звірки до 08.06.2015р., не стоїть дата його підписання та неможливо встановити чи мала ОСОБА_1 необхідні повноваження для його підписання чи вже передувала на посаді заступника головного бухгалтера і, відповідно до посадової інструкції, не була наділена таким правом, відхиляються судом, оскільки:

- як і не заперечує відповідач, 08.06.2015р. ОСОБА_1 ще перебувала на посаді головного бухгалтера, та заборгованість у зазначеному акті звіряння стоїть саме «на 08.06.2015р.», тобто на той період, у який остання ще займала посаду головного бухгалтера підприємства та мала повноваження підписувати акт звіряння.

- як встановлено вище судом, заступник головного бухгалтера ДП «Донецький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», відповідно до його посадової інструкції, також наділений правом підписання актів звірки з контрагентами.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 253-258, 260, 261, 264, 267, 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 536, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 837 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193, ст.ст. 230, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. ст.ст. 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 123, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (, місцезнаходження - 85307, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Захисників України, будинок 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» (, місцезнаходження - 08600, Київська область, місто Васильків, вул. Володимирська, буд.57А, офіс 11) заборгованість за договором субпідряду №2-222/2 від 09.11.2012р. у розмірі 9 679 745,59 грн., 3% річних у розмірі 797 186,72 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 980 342,33 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 213 623,09 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 26.01.2018р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2018.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Мельниченко