ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 січня 2018 р. Справа № 918/816/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В.

при секретарі судового засідання Лиманському А.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом Державне підприємство "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача ОСОБА_1 міське комунальне підприємство

про стягнення в сумі 5 605 953 грн. 76 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 30.01.17

Від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства про стягнення 842 476, 04 грн. основної заборгованості за поставлену по договору № 3 від 01.10.2002 року теплову енергію, 21 787, 20 грн. пені, 2 503, 67 грн. 3 % річних та 4 770, 75 грн. інфляційних втрат.

До винесення рішення зі спору від позивача надійшла заява № 001-11/11082 від 19.12.2017 року, у якій останній просить збільшити розмір позовних вимог і стягнути з відповідача (у зв'язку зі збільшенням строку прострочення) 2 798 848, 43 грн. основного боргу, 77 027, 99 грн. пені, 8 028, 54 грн. 3 % річних та 14 738, 41 грн. інфляційних втрат.

10 січня 2018 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути 5 438 531, 15 грн. основного боргу, 139 999 грн. пені, 15 070, 58 грн. 3 % річних та 12 353, 04 грн. інфляційних втрат.

Заяви про збільшення позовних вимог прийняті судом до розгляду.

10.01.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив №18 від 09.01.2018 року на позовну заяву, яким відповідач визнає основний борг та просить зменшити розмір неустойки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, з врахуванням заяв про їх збільшення.

В судове засідання 23 січня 2018 року представник відповідача не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Між ОСОБА_1 міським комунальним підприємством та ДП НПЕК "Енергоатом" від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС" 01.10.2002 року було укладено договір № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді. Згідно з розділом 1 даного договору ВП "Рівненська АЕС" брала на себе зобов'язання постачати для потреб відповідача теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язувався оплачувати вартість поставленої йому теплової енергії за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором.

Згідно пунктів 10.1, 10.4 договору, останній набуває чинності з 01.10.2002 року та діє до 01.10.2003 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплено відбитками печаток сторін.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що розрахунок за теплову енергію, яка відпускається споживачеві, проводиться на основі рахунків шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ВП "Рівненська АЕС" щомісячно до 25-го числа наступного за розрахунковим.

Пункт 7.2.2 договору передбачає, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору №3 позивач здійснив постачання теплової енергії в гарячій воді за період з серпня по листопад 2017 року на загальну суму 5 438 531 грн. 15 коп.

Для оплати відповідачем спожитої теплової енергії в гарячій воді позивачем було виставлено рахунки : №СП000915-тв від 31.08.2017 року на суму 42 719 грн.88 коп.; №СП000916-тв від 31.08.2017 року на суму 354 842 грн. 68 коп.; №СП0001018-тв від 30.09.2017 року на суму 409 865 грн. 78 коп.; №СП0001012-тв від 30.09.2017 року на суму 35 047 грн. 70 коп. №СП001143-тв від 31.10.2017 року на суму 279 196 грн. 72 коп.; №СП001144-тв від 31.10.2017 року на суму 1 677 175 грн. 67 коп.; №СП001304-тв від 30.11.2017 року на суму 2 149 360 грн. 69 коп.; №СП001305-тв від 30.11.2017 року на суму 490 322 грн. 03 коп.

Відповідач в свою чергу не здійснив оплату вчасно та у повному обсязі, внаслідок чого за останнім за період серпень-листопад 2017 року утворилася заборгованість, яка становить 5438531, 15 грн. Зазначена обставина підтверджується розрахунком розміру заборгованості, який визнаний судом правильним.

Керуючись п.7.2.2 договору, з огляду на прострочення виконання відповідачем зобов'язання, позивач нарахував 139 999, 00 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за період 25.09.2017 р. - 05.01.2018 р.

Покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 12 353, 04 грн. інфляційних втрат та 15 070, 58 грн. - три відсотки річних за період 25.09.2017 р. - 05.01.2018 р.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором № 3 від 01.10.2002 року в сумі 5 438 531, 15 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч. 1 ст.193 ГК України зазначає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 5 438 531 грн. 15 коп. - основного боргу, 12 353 грн. 04 коп. інфляційних втрат, 15 070 грн. 58 коп. - 3% річних підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на законі та Договорі, тому підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 139 999 грн. 00 коп. пені суд зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, суд враховує вказівку, що міститься в п.2.4 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 року №02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань", в якому зазначається, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, арбітражний суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Оскільки борг стягується за період серпень-листопад 2017 р., вбачається короткостроковість виникнення боргу. Позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості. Разом з тим, з огляду на прострочення виконання зобов'язання нарахував відповідачу 139 999 грн. 00 коп. пені. Також нараховано передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних. Слід зауважити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим.

Враховуючи майновий стан відповідача та з огляду на короткостроковість виникнення боргу, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 50% від заявленої суми 139 999 грн. 00 коп., та стягнути її в сумі 69 999 грн. 50 коп.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для застосування судом права зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку наявності для цього підстав, подання боржником відповідного клопотання чинним законодавством не вимагається.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 69 999 грн. 50 коп. слід відмовити.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5438 531, 15 грн. основного боргу, 69 999, 50 грн. пені, 15 070, 58 грн. 3 % річних та 12 353, 04 грн. інфляційних втрат. У решті вимог - у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м. Вараш, майдан Незалежності 2, , р/р 3090 в РФ ПАТ КБ Приватбанк м. Рівне, МФО 333391) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, місто Вараш, , МФО 333368, р/р 37 в РОУ ПАТ "Державний ощадний банк України") - 5438 531( п'ять мільйонів чотириста тридцять вісім тисяч п'ятсот тридцять одна) грн. 15 коп. основного боргу, 69 999 (шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 50 коп. пені, 12 353 (дванадцять тисяч триста п'ятдесят три) грн. 04 коп. інфляційних втрат, 15 070 (п'ятнадцять тисяч сімдесят) грн. 58 коп. три відсотки річних, 84 089 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят дев'ять) грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 69 999 грн. 50 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "26" січня 2018 року

Суддя Бережнюк В.В.