ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2161/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Лисенко В.А.
Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.
Секретар судового засідання: Полінецька В.С.

За участю представників учасників справи:
від позивача Степанович Д.Г., за довіреністю;
Інші представники учасників справи в судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на рішення Господарського суду Одеської області від 06 листопада 2017 року
по справі № 916/2161/15
за позовом Військової частини НОМЕР_1
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2
про стягнення матеріальної шкоди в сумі 573 000 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 573 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вини ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено майно позивача система радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08. З метою з`ясування розміру матеріальної шкоди, завданої вказаній системі «ЯНТАР-1А» позивач звернувся до ТОВ «Аспект-Сервіс», яка здійснює технічне обслуговування та ремонт стаціонарних комплексів «ЯНТАР». Згідно листа ТОВ «Аспект-Сервіс» від 22.01.2015 р. № 2201 вартість спричиненої шкоди власнику системи в результаті ДТП складає в сумі 622 000 грн. Страховою компанією ПАТ «ХДІ СТРАХУВАННЯ» згідно умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/832493 була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. в межах страхового полісу, що підтверджується платіжним дорученням від 15.08.2014р. № 2044. Таким чином, з урахуванням сплаченого страхового відшкодування позивачем заявлено до стягнення з відповідача згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України невідшкодовану матеріальну шкоду в сумі 573 000 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29 травня 2015 року порушено провадження у справі та залучено ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
За час розгляду справи в суді першої інстанції, декілька раз призначалась по справі судова товарознавча експертиза та в останнє ухвалою Господарського суду Одеської області від 25 травня 2016 року, яка доручена для проведення спеціалістам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та на вирішення якої поставлені наступні питання:
1) В якому технічному стані був прилад система радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 на момент ДТП та яка його ринкова вартість;
2) Який характер пошкоджень спірного майна - системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08;
3) Яка вартість відновлювального ремонту системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08.
11 жовтня 2017 року до Господарського суду Одеської області надійшов від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновок судової товарознавчої експертизи № 9906/16-54 від 28.09.2017р. за матеріалами справи № 916/2161/15.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06 листопада 2017 року по справі № 916/2161/15 (головуючий суддя Петров В.С., суддів Щавинська Ю.М., Д`яченко Т.Г.) позов задоволено частково; стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 321 226 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 6 424, 52 грн.; в іншій частині відмовлено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт завдання позивачу відповідачем матеріальної шкоди, однак не на заявлену суму, а встановлену висновком судової товарознавчої експертизи № 9906/16-54 від 28.09.2017 року, у зв`язку з чим позов задоволено частково в сумі 321 226 грн. В решті позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю розміру збитків.
Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, не встановлення та не дослідження судом всіх обставини справи, які мають істотне значення для вирішення даної справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків суду та прийняття незаконного судового рішення, у зв`язку з чим просить рішення частково скасувати та стягнути матеріальну шкоду в сумі 282 681 грн. замість стягнутої 321 226 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 9906/16-54 від 28.09.2017р., проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що ринкова вартість системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 станом на дату оцінки 07.02.2014р. могла складати 331 681 грн., а вартість відновлювального ремонту, тобто приведення у технічно справний стан стійки УВК-10 вказаної системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 станом на дату оцінки складала 370 226 грн.
Отже, суд першої інстанції при наданні оцінки вказаному висновку судової товарознавчої експертизи № 9906/16-54 від 28.09.2017р. дійшов до помилкового висновку про те, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08, дорівнює вартості відновлювального ремонту системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08, не врахувавши, що визначена судовими експертами вартість ремонту перевищує визначену ними ринкову вартість пошкодженого майна.
При цьому, скаржник зазначає, що проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна визнається економічно недоцільним у разі, якщо вартість його ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП. В цьому випадку ринкова вартість системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 станом на дату оцінки 07.02.2014 р. складає 331 681 грн., а вартість відновлювального ремонту станом на дату оцінки складала 370 226 грн., різниця складає 38 545 гривень.
Саме тому, суд першої інстанції провівши в порядку ст. 1194 ЦК України розрахунок суми матеріальної шкоди помилково взяв за основу вартість відновлювального ремонту з вирахуванням виплати страхового відшкодування, що склало 321 226 грн. (370 226 грн. - 49 000 грн.), замість ринкової вартості майна до моменту пошкодження з вирахуванням виплати страхового відшкодування 282 681 грн. (331 681 грн. 49 000 грн.).
Крім того, апелянт зауважує, що транспортний засіб «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 на праві власності (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 02.04.2010 року
Більш детальніше доводи викладені у скарзі.
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи його правомірним та обґрунтованим.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30 листопада 2017 року колегією суддів у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І., апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішенням Господарського суду Одеської області від 06 листопада 2017 року по справі № 916/2161/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27 грудня 2017 року продовжено апеляційний розгляд справи по суті, а також роз`яснено учасникам справи про їх право протягом 3-х днів з дня отримання даної ухвали подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи.
Заяви та клопотання учасниками справи не заявлялись.
Представники ФОП ОСОБА_1 (відповідача) та ОСОБА_2 (третьої особи) у судове засідання, яке призначене на 29 січня 2018 року, не з`явились, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Оскільки ні відповідач, ні третя особа не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні, явка представників удачників справи не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутністю уповноважених представників ФОП ОСОБА_1 (відповідача) та ОСОБА_2 (третьої особи).
На підставі ст.ст. 240, 283 ГПК України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 лютого 2014 року о 21 годині 00 хв. водій ОСОБА_2 (третя особа), керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у м. Іллічівськ, Одеської області, на 2-ій прохідній Іллічівського морського торгівельного порту, рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на систему радіаційного контролю «ЯНТАР-1А».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди системі радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 завдано механічні пошкодження, а саме: пошкодження Шафи УВК - 10; блок детектування нейтронного каналу БДН-03 повністю вийшов з ладу.
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2014 року по справі № 523/2653/14-п ОСОБА_2 визнано винним за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 грн.
Як встановлено судовою колегією, система виявлення радіоактивних матеріалів та стаціонарна митна «ЯНТАР-1А» прийнята в експлуатацію Військовою частиною НОМЕР_1 (позивачем) від Військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується актом прийняття основних засобів № 9 від 16.05.2011р.
Крім того, відповідно до інвентарної картки № 8316 обліку основних засобів в бюджетних установах система виявлення радіоактивних матеріалів та стаціонарна митна «ЯНТАР-1А» перебуває на обліку у Військової частини НОМЕР_1 (позивача).
З метою з`ясування розміру матеріальної шкоди, завданої системі «ЯНТАР-1А», у грудні 2014 року Військова частина НОМЕР_1 (позивач) звернулась до ТОВ «АСПЕКТ СЕРВІС». Таке звернення до зазначеної організації було обумовлене розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 04.01.2013р. № Т/74-53 «Про технічне обслуговування та ремонт стаціонарних комплексів «ЯНТАР» у 1 півріччі 2013 року», в якому зазначено, що відповідно до спільного з Міністерством енергетики США проекту міжнародної технічної допомоги «Запобігання не законному розповсюдженню ядерних та інших радіоактивних матеріалів» за програмою «Друга лінія захисту» та з метою проведення технічного обслуговування і ремонту стаціонарних та мобільних комплексів контролю за переміщенням ядерних та радіоактивних матеріалів «ЯНТАР» (комплексів «ЯНТАР») у 1 півріччі 2013 року начальникам органів охорони забезпечити допуск для проведення ремонтів комплексів виявлення радіоактивних та подільних матеріалів «ЯНТАР» лише спеціалістів компанії «АСПЕКТ СЕРВІС».
Листом № 2201 від 22.01.2015р. ТОВ «АСПЕКТ СЕРВІС» повідомило Військову частину НОМЕР_1 (позивача) про те, що вартість спричиненої шкоди власнику системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 622 000, 00 грн.
Між тим, ОСОБА_2 (третя особа), який керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 (відповідачем) та вчинив вказане правопорушення саме під час виконання своїх трудових обов`язків, про що свідчить трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 24.10.2013р. за № 6, службова характеристика від 06.03.2014р., акт про скоєння правопорушення від 07.02.2014р. № 2 та пояснення ОСОБА_2 від 07.02.2014р.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, тобто відповідач, була застрахована в страховій компанії ПАТ «ХДІ СТРАХУВАННЯ» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/832493.
Як вбачається з платіжного доручення від 15.08.2014р. за № 2044, страхова компанія ПАТ «ХДІ СТРАХУВАННЯ» на підставі статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/832493 здійснило Військовій частині НОМЕР_1 (позивачу) виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. в межах страхового полісу, тобто частково.
Оскільки завдана матеріальна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодована не у повному обсязі, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із відповідним позовом про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 573 000 грн. (622 000 грн. 49 000 грн.). При цьому, позивач вважає, що обов`язок відшкодувати різницю покладається на власника транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто на ФОП ОСОБА_1 ..
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в сумі 321 226 грн., з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт наявності протиправної поведінки з боку відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, в особі його працівника водія (третьої особи), факт наявності шкідливого результату такої поведінки у вигляді пошкоджень майна позивача та наявність причинного зв`язку між поведінкою водія відповідача та збитками позивача, а також вини правопорушника. В решті позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю розміру збитків.
Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме в сумі 321 226 грн. з огляду на таке.
У спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Положеннями ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Водночас, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і ст. 1194 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 Цивільного кодексу України, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.
Статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За приписами ст. 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації (аналогічна правова позиція наведена в постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
На підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів, судова колегія вважає, що у ФОП ОСОБА_1 виникло зобов`язання відшкодувати Військовій частині НОМЕР_1 суму спричиненої шкоди, що не увійшла до страхової виплати, оскільки винна у ДТП особа - водій ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_1 та заподіяв шкоду позивачу під час виконання трудових обов`язків.
У відповідності до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 9906/16-54 від 28.09.2017р. ринкова вартість системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 станом на дату оцінки 07.02.2014р. могла складати 331 681 грн. При цьому, вартість відновлювального ремонту (матеріальних збитків), тобто приведення у технічно справний стан стійки УВК-10 вказаної системи радіаційного контролю «ЯНТАР-1А» № 782-08 станом на дату оцінки складала 370 226 грн.
Суд першої інстанції вірно взяв до уваги саме цю суму, оскільки вона є об`єктивним показником розміру заподіяної позивачу шкоду.
При цьому, вищевказана судова експертиза була проведена судовими експертами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які мають вищу освіту по спеціальності, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових експертиз за спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання», свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, а також стаж експертної роботи в цьому напрямку.
З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі, яка встановлена проведеною судовою експертизою, за вирахуванням виплаченого позивачу страхового відшкодування, що складатиме 321 226 грн. (370 226 грн. 49 000 грн.).
Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд всебічно та повно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку наявним у ній доказам і правильно застосувавши норми матеріального права обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в сумі 321 226 грн. та в решті відмовив і правові підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.
У зв`язку з таким, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 270, 275 п. 1 ч. 1, 276, 281, 282, 283, 284, 287 п. 2 ч. 3 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 06 листопада 2017 року по справі № 916/2161/15 залишити без змін.
Постанова в порядку ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови підписано 01.02.2018р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк