ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

01 лютого 2018 року Справа № 915/1056/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали справи за заявою Фізичної особи-підприємця Медовкіна Павла Олеговича про забезпечення позову по справі

позивача за первісним позовом: Фізичної особи-підприємця Медовкіна Павла Олеговича (50006, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

про: стягнення 559644,61 грн.

та за заявою

позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

до відповідача за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця Медовкіна Павла Олеговича (50006, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про: визнання договорів недійсними,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом):

Парасочкін Ю.П., довіреність № 389 від 21.03.2017;

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом):

ОСОБА_4, довіреність № 389 від 21.03.2017;

від відповідача за первісним позовом ( позивача за зустрічним позовом):

Головченко А.В., довіреність від 11.09.2017.

[01 лютого 2018 року, за результатами проведення судового засідання, суд на підставі ст. ст. 232, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України підписав вступну та резолютивну частини ухвали]

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2018 року до Господарського суду Миколаївської області від позивача за первісним позовом надійшла заява про забезпечення позову (вх. № 1354/18 від 01.02.2018), в якій заявник просить суд накласти арешт на все майно відповідача, ОСОБА_2.

01 лютого 2018 року в судовому засіданні:

- представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги поданої заяви з викладених у ній підстав;

- представник відповідача за первісним позовом проти задоволення заяви усно заперечив.

Дослідивши обставини заяви в сукупності з матеріалами справи, оцінивши докази у відповідності до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову (вх. №1354/18), з огляду на таке:

30 вересня 2016 року Фізична особа-підприємець Медовкін Павло Олегович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 559644,61 грн. за договорами оренди обладнання.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2016, провадження у справі № 915/1056/16 було припинено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2017 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 915/1056/16 залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 09.08.2017 постанову Вищого господарського суду України від 22.03.2017, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 скасовано, справу направлено для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 167 від 21.08.2017 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1056/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2017 призначено головуючого суддю - Смородінову О.Г.

Ухвалою суду від 23.08.2017 справу № 915/1056/16 прийнято до свого провадження суддею Смородіновою О.Г.; її розгляд призначено на 19 вересня 2017 року; зобов'язано за 3 дня до судового засідання позивача надати суду обґрунтований розрахунок стягуваної суми основного боргу (за кожним договором окремо); зобов'язано за 3 дня до судового засідання відповідача надати суду: відзив по суті позовної заяви на державній мові з посиланням на номер справи (копії доданих документів засвідчити належним чином (ст. 36 ГПК України), докласти до відзиву згідно оформленого переліку додатків); докази надсилання відзиву позивачу; докази на обґрунтування відзиву і заперечень проти позову.

15 вересня 2017 року від ОСОБА_2 (відповідача за первісним позовом) до Господарського суду Миколаївської області надійшла зустрічна позовна заява б/н від 14.09.2017 (вх. № 12972/17) у справі № 915/1056/16, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд, згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, визнати недійсними з моменту укладання договори оренди обладнання, укладені між Фізичною особою-підприємцем Медовкіним Павлом Олеговичем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, б/н від 01.11.2011 та № 1 від 01.11.2011.

Ухвалою суду від 18.09.2017 прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом та приєднано його до справи № 915/1056/16; розгляд зустрічної позовної заяви призначено на 28 вересня 2017 року; зобов'язано відповідача за зустрічним позовом надати суду: відзив по суті позовної заяви на державній мові з посиланням на номер справи (копії доданих документів засвідчити належним чином (ст. 36 ГПК України) та докласти до відзиву згідно оформленого переліку додатків); докази завчасного скерування копії відзиву позивачу; докази на обґрунтування відзиву або заперечень проти позову.

18.09.2017 до суду від представника позивача за первісним позовом надійшли, зокрема, заяви про забезпечення позову б/н від 21.07.2017 (вх. № 13061/17) та про повернення судового збору б/н від 21.07.2017 (вх. № 13062/17).

Ухвалою суду від 24.10.2017 у задоволені заяви представника позивача за первісним позовом про забезпечення позову б/н від 21.07.2017 (вх. № 13061/17 від 18.09.2017) відмовлено.

У подальшому ухвалою суду від 06.11.2017 призначено по господарській справі № 915/1056/16 судову економічну експертизу, проведення якої доручити Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі № 915/1056/16 зупинено до отримання судом експертного висновку.

Суд зазначає, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 19.01.2018 поновлено провадження у господарській справі № 915/1056/16.

01 лютого 2018 року до Господарського суду Миколаївської області від позивача за первісним позовом надійшла заява про забезпечення позову (вх. № 1354/18 від 01.02.2018), в якій просить суд накласти арешт на все майно відповідача, ОСОБА_2.

Так, заява обґрунтована приписами ст.136, п.3 ч.1 ст.138, ст.139 Господарського процесуального кодексу України та мотивована тим, що відповідач протягом тривалого часу не перебуває в Україні, немає місця роботи та не отримує доходи. Заявник зазначає, що єдиним джерелом можливого погашення боргу є нерухоме майно яке зареєстровано в Україні.

У відповідності до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі:

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Обираючи, який саме захід забезпечення позову слід застосовувати у тій чи іншій справі, господарський суд повинен виходити з того, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Згідно зі ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем за первісним позовом на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не подано суду доказів, які б підтверджували наявність зв'язку між обраним заходом до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все майно відповідача (за первісним позовом) із заявленою позовною вимогою про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 679348,64 грн. Відсутня також інформація щодо вартості майна, що унеможливлює встановлення судом співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Таким чином, позивачем за первісним позовом жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_2, а також не наведено суду жодних доказів, які б свідчили про співмірність заявлених позовних вимог та відповідного заходу забезпечення позову. Заява позивача за первісним позовом ґрунтується на припущеннях, що не може бути в розумінні ст. ст. 73, 136 ГПК України підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, безпідставною та не підтвердженою належними і допустимими доказами, а обраний позивачем за первісним позовом вид забезпечення позову не співвідносний із предметом позовної вимоги.

Беручи до уваги наведені висновки, заява представника позивача за первісним позовом про забезпечення позову б/н від 21.07.2017 (вх. № 1354/18 від 01.02.2018) задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 8 статті 140 Господарського процесуального кодексу, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 136, 138, 140, 220, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Медовкіну Павлу Олеговичу у задоволені заяви про забезпечення позову (вх. № 1354/18 від 01.02.2018) по справі № 915/1056/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 05 лютого 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова