ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року Справа № 904/7179/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чимбар Л.О. (доповідач)

Судді: Вечірко І.О., Антонік С.Г.,

Секретар судового засідання Манчік О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2017р.у справі №904/7179/17 (суддя Васильєв О.Ю.), повний текст складено 15.08.2017р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна", м. Київ

До: Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське

Про: стягнення 199978,29

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 199978,29 за договором поставки.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2017р. позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна: 165155,40 грн. - основної заборгованості; 22184, 87 грн. пені ; 9909, 32 інфляційних втрат; 2428, 82 грн. 3% річних та 2995, 18 грн. витрат на сплату судового збору.

Вказане рішення мотивоване доведеністю матеріалами справи невиконання відповідачем своїх обовязків з поставки товару.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати в частині нарахування 3% річних та пені.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що дата, зазначена позивачем як дата поставки, не відповідає даті поставки товару, яка сформована згідно п.4.5 договору.

В апеляційній скарзі відповідач висловив клопотання про залучення до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан».

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки відповідачем не зазначено у клопотанні на яких підставах належить залучити товариство з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» до участі у справі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Сторони процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, позивач та відповідач направили на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутністю своїх представників.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників сторін, адже наявних матеріалів і витребуваних додатково відомостей достатньо для надання належної правової оцінки правовідносинам у цій справі.

Дніпропетровській апеляційний господарський суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 31.08.16р. між ТОВ ОСОБА_1 Україна (постачальник) та ПАТ ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського (правонаступник ПАТ Дніпровський металургійний комбінат , покупець ) укладено договір №16-1382-02 поставки , згідно умов якого постачальник зобовязується поставляти покуацеві нафтопродукти погодженими партіями. Покупець зобовязується прийняти його у власність і оплатити.

Згідно з п.2.1. договору ціна товару погоджується в специфікаціях до даного договору й вказується на умовах відповідно до ІНКОТЕРМС правил тлумачення термінів Міжнародної ОСОБА_2 в редакції 2010 року. Сума договору на момент підписання вказується в специфікації №1 і становить 404 400, 00 грн. із ПДВ і буде збільшуватися на суму кожної наступної специфікації , що підписується обома сторонами (п.2.2. договору).

Згідно з п.3.2. договору оплата за поставлений товар проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника відповідно до виставленого рахунку-фактури на умовах 100% попередньої оплати, якщо інше не зазначено у специфікаціях до даного договору. У специфікації №1 від 25.11.16р. до вищезазначеного договору сторони погодили умови оплати - 100% по факту постачання впродовж 3 (трьох) банківських днів. (а.с.32). У п.4.2. договору сторони узгодили , що датою поставки вважається дата , зазначена покупцем у видатковій накладній , ній далі товарно-супроводним документом .

В п.8.6. договору сторони погодили, що в разі порушень умов оплати поставленого товару , покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого, але неоплаченого товару за кожен день прострочення, яка діяла в період, за який сплачується пеня. (а.с.27-30).

Позивачем, на виконання умов договору специфікацією №1 від 25.11.16р. за видатковою накладною №664 від 29.11.16р. було здійснено поставку покупцю товару на загальну суму 345155, 40 грн. (а.с.38).

Відповідач оплату товару здійснив частково, в сумі 180000,00грн., внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 165155,40грн. , що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Крім основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 22203, 21 грн. пеня; 9909,32 грн. інфляційні втрати та 2429, 82 грн. 3% річних за період з 05.12.2016р. по 01.06.17р.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Апеляційним господарським судом досліджено, що позивачем специфікацією №1 від 25.11.16р. за видатковою накладною №664 від 29.11.16р. було здійснено поставку покупцю товару на загальну суму 345155, 40 грн., за який відповідачем було сплатено частково, в сумі 180000,00грн.

Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи відповідачем не надано доказів повної оплати товару, а тому рішення господарського суду про стягнення з відповідача 165155,40 грн. заборгованості є правомірним та обгрунтованим.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Позивачем було надано розрахунок пені в розмірі 22203,21грн., інфляційних втрат в розмірі 9909,32 грн. та 3% річних в розмірі 2429, 82 грн. за період з 05.12.2016р. по 01.06.17р.

Господарським судом було встановлено помилковість нарахування пені та 3% річних внаслідок невірного зазначення календарної дати початку прострочення зобовязань по оплаті.

Судом першої інстанції було перераховано вказані суми нарахувань у відповідності до норм чинного законодавства, внаслідок чого розмір пені становить 22184, 87 грн. та розмір 3% річних становить 2428, 82 грн.

Перевіривши вказані нарахування, колегія суддів вважає їх правильними, а тому висновок господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 22184, 87 грн. та 3% в річних в сумі 2428, 82 грн. є обгрунтованим.

Перевіривши нарахування інфляційних втрат в сумі 9909,32грн., колегія суддів вважає його здійсненим у відповідності до норм чинного законодавства, а тому підтримує висновок господарського суду про задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що дата, зазначена позивачем як дата поставки, не відповідає даті поставки товару, яка сформована згідно п.4.5 договору, а тому нарахування 3% річних та пені є невірним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки датою поставки є дата, яка вказана у видатковій накладній 29.11.2016р.

Апеляційний суд не приймає до уваги надану до апеляційної скарги копію видаткової накладної з відміткою про отримання 30.11.2016р. товару, оскільки цей доказ в суд першої інстанції не надавався, відмітки про отримання товару 30.11.2016р. односторонні, поважності причин ненадання накладної під час розгляду справи судом першої інстанції скаржником не приведено.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Дніпропетровської області 28.11.2017р. у справі №904/8998/17 постановлено з дотриманням вимог ст.276 ГПК України, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2017р.у справі №904/7179/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Постанова виготовлена в повному обсязі 29.01.2018р.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя С.Г. Антонік

Суддя І.О. Вечірко