ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. ОдесаСправа № 916/3870/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

від позивача ОСОБА_1 (довіреність № 23-11/27 від 25.04.2017)

від відповідача

- ОСОБА_2 (довіреність № 3 від 10.10.2016)

- ОСОБА_3 (довіреність № 4 від 20.07.2017)

від Одеської міської ради ОСОБА_4 (довіреність № 283/исх-гс від 28.12.2017)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс

на рішення господарського суду Одеської області від „07 листопада 2017 року, повний текст якого складено та підписано „13 листопада 20167 року

по справі № 916/3870/15

за позовом Державного підприємства Одеський морський торговельний порт

до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Одеської міської ради

про стягнення 1 170 274,19 грн.

головуючий суддя Малярчук І.А.

час і місце ухвалення рішення: 07.11.2017, м. Одеса, просп. Шевченка, 29., господарський суд Одеської області, зал судових засідань №13.

судове засідання тривало з 10:43 год. до 10:52 год.

01.02.2018 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2015 року Державне підприємство Одеський морський торговельний порт (далі по тексту - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс (далі по тексту - відповідач) про стягнення збитків у сумі 835 697, 52 грн. та судові витрати понесені при розгляді справи.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на умови Договору на право тимчасового користування землею №КД-145 від 23.12.1999 року, відповідно до якого за період з 2012 по 2014 роки було сплачено орендну плату за земельну ділянку, площею 12941 кв.м, у м. Одеса на вул. Дача Ковалевського, 16. Втім, фактичне користування частиною вказаної земельної ділянки, а саме: земельною ділянкою, площею 0,3777 га, розташованою під нежитловими будівлями під літ. "А" та під літ. "Б", загальною площею - 198,8 кв.м, за яку позивач сплачує плату за землю у вигляді орендної плати, здійснює відповідач. Такі понесені портом витрати, на думку позивача, за своєю правовою природою є збитками, оскільки позивач несе витрати у формі плати за землю, якою, фактично, користується інший субєкт господарювання.

Зазначена справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.10.2016 року (суддя Щавинська Ю.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 року (головуючий суддя Ярош А.І., судді Гладишева Т.Я., Головей В.М.,), у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Одеський морський торговельний порт відмовлено у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 року у справі №916/3870/15, рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції, рішення господарського суду Одеської області та направляючи справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду у постанові зазначила, що господарські суди попередніх інстанцій не врахували наведених у постанові приписів законодавства, не дали відповідної правової оцінки обставинам справи, не дослідили правовий механізм набуття відповідного права на земельну ділянку, не встановили момент переходу права на землю у даних спірних правовідносинах, не з'ясували правовий статус осіб щодо відчуження та набуття права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, як і не встановлювали на яких умовах, в якому обсязі і на яких підставах спірна земельна ділянка належала попередньому землекористувачу (продавцю нерухомого майна), що має значення для правильного вирішення даного спору. Відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди першої та апеляційної інстанцій обмежились лише посиланням на відсутність обов'язку у відповідача сплачувати будь-які кошти саме на користь позивача, проте при цьому суди помилково не врахували наведених положень законодавства, не дослідили та не надали оцінки правовій природі спірних коштів, відповідні обставини та підстави виникнення спірної суми суди не встановлювали.

Під час нового розгляду справи, 19.10.2017 ДП „Одеський морський торговельний порт звернулось до господарського Одеської області з заявою про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 1 170 274,19 грн. збитків (матеріальної шкоди) за період з 2012-2017 року.

07.11.2017 року рішенням господарського суду Одеської області задоволений позов ДП „Одеський морський торговельний порт повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Євро-Сервіс на користь Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт 1170274 (один мільйон сто сімдесят тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 19коп. збитків (матеріальної шкоди), 17554 (сімнадцять тисяч пятсот пятдесят чотири) грн. 11 коп. судового збору.

Висновок суду мотивований тим, що встановлені судом обставини свідчать про бездіяльність відповідача у вчиненні передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права власності на придбане нерухоме майном, оформлення права користування земельною ділянкою площею 0,3777 га - на якій таке майно розташоване, у звязку з чим протягом 2012-2017 року позивач сплачував за вказану земельну ділянку податки.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 07.11.2017 у справі № 916/3870/15 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення, з наступних підстав:

- право користування земельної ділянки залишилось за Державним підприємством Одеський морський торговельний порт, оскільки Одеський приватний НВК «ХАБАД» не зміг оформити право користування земельною ділянкою, оскільки Договір між Державним підприємством Одеський морський торговельний порт та Одеською міською радою не припинив свою дію відповідно до ст.141 ЗК України;

- у Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс не виникло право користування земельною ділянкою відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України, оскільки товариство не набуло право користувача земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ДП Одеський морський торговельний порт, відповідно до Договору на право тимчасового користування землею № КД -145 від 23.12.1999 року, який не є припинений;

- Державне підприємство Одеський морський торговельний порт за відсутності землевпорядної документації на власний розсуд визначив розмір земельної ділянки;

- місцевим господарським судом не було прийнято до уваги необхідність застосування Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 № 248.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не надав, але його представник в судовому засіданні просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим, відповідаючим матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як встановлено під час розгляду даної справи, та підтверджено при новому розгляді справи, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.04.1999 №357 було надано ДП "Одеський морський торговельний порт" земельну ділянку по вул. Дача Ковалевського, 16, загальною площею 1,4572 га, для експлуатації дитячого оздоровчого табору "ОСОБА_3 моряк" (код УКЦВЗ 1.12.5. землі охорони здоров'я і соціальних послуг).

23.12.1999 року між Одеською міською радою та ДП "Одеський морський торговельний порт" був укладений Договір на право тимчасового користування землею №КД-145, за умовами якого Одеська міська рада на підставі статей 3, 10 Земельного кодексу України надала, а землекористувач прийняв у тимчасове користування земельну ділянку, загальною площею 14 572 кв. м по вул. Дача Ковалевського, 16.

Згідно з пунктом 1.2 договору земельна ділянка загальною площею 14 572 кв. м, в тому числі: земельна ділянка площею 12 941 кв. м по вул. Дача Ковалевського, 16, надається у тимчасове довгострокове користування, строком до 25 років для експлуатації дитячого оздоровчого табору "ОСОБА_3 моряк"; земельна ділянка площею 1 631 кв. м надається в тимчасове короткострокове користування строком до 3 років, але не пізніше початку розвитку реконструкції транспортних магістралей по вул. Дача Ковалевського (загальною площею 1 385 кв. м) і по вул. Довга (площею 246 кв. м) для експлуатації дитячого оздоровчого табору "ОСОБА_3 моряк".

05.12.2007 року Дошкільним навчальним закладом спеціалізованою загальноосвітньою школою I-III ступенів "ХАБАД" та Одеською міською радою був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна №363, відповідно до якого "Дошкільний навчальний заклад спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів "ХАБАД" придбала нежитлові будівлі по вулиці Дача Ковалевського, 16, в м. Одесі, загальною площею 198,8 кв.м, які розташовані на земельній ділянці 0,3777 га.

05.07.2012 року між Одеським приватним навчально-виховний комплексом "Дошкільний навчальний заклад спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів "ХАБАД" та ТОВ "Євро Сервіс" (відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу №406, відповідно до якого ТОВ "Євро Сервіс" придбало та прийняло у власність нежитлові будівлі по вулиці Дача Ковалевського, 16, в місті Одесі, загальною площею 198,8 кв. м. Вказаний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень був зареєстрований 01.07.2015 року.

Нежитлові будівлі, які є предметом зазначеного договору купівлі-продажу та належать ТОВ "Євро Сервіс" на праві власності, розташовані на земельній ділянці, яка входить до складу земельної ділянки, наданої в користування ДП "Одеський морський торговельний порт" за Договором на право тимчасового користування землею №КД-145 від 23.12.1999 року, за яку порт сплачує плату.

Як передбачено ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЗК України (в редакції станом на 05.07.2012) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч.1 ст.377 ЦК України).

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі", до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Фактичне користування земельною ділянкою, площею 0,3777 га під вказаними будівлями здійснюється відповідачем, плата за неї вноситься позивачем, який звертався до відповідача з пропозицією укласти договори компенсації плати за землю за 2012, 2013, 2014 роки та надсилав примірники таких договорів.

Однак зазначені договори відповідачем підписані не були, плата за землю позивачу не компенсована, що і стало підставою для звернення Державного підприємства Одеський морський торговельний порт до суду з відповідним позовом.

Предметом спору у даній справі є вимога ДП "Одеський морський торговельний порт" про стягнення з ТОВ "Євро Сервіс" 1 170 274,19 грн. збитків, як витрат понесених позивачем у вигляді плати за землю, на якій розташоване нерухоме майно відповідача та фактичне користування якою здійснює відповідач.

Обґрунтовуючи розмір збитків, заявлених до стягнення (з урахуваннями заяви про збільшення розміру позовних вимог), а саме 1 170 274,19 грн., позивач зазначає, що розрахунок плати за землю у вигляді орендної плати за земельну ділянку здійснено за формулою:

- за 2015 рік: 3777 кв.м. (площа земельної ділянки)*511,77 (згідно до довідки витягу з технічної документації № 193/к від 01.03.2011р. про нормативну грошову оцінку земельної ділянки) *3% (розмір сплачуваної орендної плати за земельну ділянку) = 57 988,66 грн.;

- за 2016 рік: 3777 кв.м. (площа земельної ділянки)*733,37 (згідно до довідки витягу з технічної документації № 193/к від 01.03.2011р. про нормативну грошову оцінку земельної ділянки) *3% (розмір сплачуваної орендної плати за земельну ділянку) = 83 098,15 грн.;

- за 2017 рік: 3777 кв.м. (площа земельної ділянки)*2 276,82 (згідно до довідки витягу з технічної документації № 193/к від 01.03.2011р. про нормативну грошову оцінку земельної ділянки) *3% (розмір сплачуваної орендної плати за земельну ділянку) * 9 місяців = 193 489,86 грн.;

Річні суми компенсації плати за землю у вигляді орендної плати за земельну ділянку за 2012-2014 роки складають: 232 138,20 грн. на рік, щомісячна сума компенсації плати за землю у вигляді орендної плати за земельну ділянку становить 19 344,85 грн. (232 138,20 грн.:12).

Крім того, з огляду на те, що сума компенсації плати за землю обкладається ПДВ згідно з п. 185.1 ст. 185 розділу V ПК України, загальна сума позовних вимог до ТОВ „Євро Сервіс в частині компенсації плати за землю у вигляді орендної плати (з урахуванням ПДВ) складає:

232 138,20 грн. + 232 138,20 грн. + 232 138,20 грн.=696 414,60 грн.

(696 414,60 грн.*20 %: 100%) + 696 414,60 грн. =835 697,52 грн. за період з 2012-2014 року.

Таким чином, за період з 2012-2017 року, сума збитків складає 1 170 274,19 грн. (835 697,60 грн. + 57 988,66 грн. + 83 098,15 грн.+ 193 489,86 грн.)

На підтвердження плати за земельну ділянку площею 14572 кв.м. по вул. Дача Ковалквського, 16, протягом 2012-2017 року, Державним підприємством Одеський морський торговельний порт були подані платіжні доручення, які наявні в матеріалах справи.

Як встановлено господарським судом при розгляді справи № 916/4024/15 (т.4 а.с.16-25), матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили б про набуття Одеським приватним навчально-виховним комплексом Дошкільний навчальний заклад спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів «ХАБАД», як попереднім власником придбаних ТОВ „ЄВРО СЕРВІС нежилих будівель номер 16 по вулиці Дача Ковалевського в місті Одесі загальною площею 198,8 кв.м, які розташовані на земельній ділянці 0,3777 га, кадастровий номер 0:41:019:0015, права користування даною земельною ділянкою. Відтак, ТОВ „ЄВРО СЕРВІС необґрунтовано посилається на ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 2 ст. 120 ЗК України, як на правову підставу заявленого позову, оскільки даними положеннями передбачено перехід відповідного права на земельну ділянку до нового власника обєкту нерухомості, розташованого на цій ділянці, саме в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З врахуванням вищевказаних висновків, у позові ТОВ відмовлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідачем в порушення норм земельного законодавства ані у 2012 році під час укладення договору, ані після реєстрації права власності на будівлі, не було оформлено правовстановлюючих документів на земельну ділянку, визначену у договорі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Сервіс" не є платником земельного податку, оскільки з 2012 року по теперішній час знаходиться на спрощеній системі оподаткування 3 групи за ставкою 5 %, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з реєстру платників єдиного податку від 19.10.2016р. (т.5 а.с.20), а також наданими ДПІ у Приморському районі відомостями (т.5 а.с.15).

Надаючи оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає, що, оскільки жодні договірні відносини між позивачем та відповідачем відсутні, при вирішенні спору про стягнення збитків застосуванню, крім вищевикладених норм ЗК, підлягають також загальні положення статті 22 та глави 82 ЦК України.

Статтею 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" від 05.11.2009 року № 1702-VI було внесені зміни до Земельного кодексу України, серед іншого, викладено статтю 120 Земельного кодексу України в новій редакції (яка набрала чинності з 01.01.2010 р.)

Згідно з частиною першою, другою статті 120 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час придбання позивачем нерухомості, розташованої на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічні приписи закріплені і у статті 377 Цивільного кодексу України (у відповідній редакції), згідно з якими до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У розумінні наведених приписів законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувану, - права власності або права користування.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 157 ЗК України здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 284 від 19.04.93 року (далі Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відшкодуванню, згідно з п. 3 Порядку підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаним доходом є дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Однак, як вірно було зазначено місцевим господарським судом, посилання позивача на застосування Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 284 від 19.04.93 року, до уваги не приймається, оскільки судами неодноразово було встановлено про бездіяльність відповідача у вчиненні передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права власності на придбане нерухоме майном, оформлення права користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване, оскільки проходження відповідачем державної реєстрації права власності на будівлі через три роки після укладення договору купівлі-продажу та листування з приводу оформлення права користування земельною ділянкою не може вважатися належними заходами, спрямованими на своєчасне оформлення правовстановлюючих документів.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що посилання скаржника, що у товариства не виникло право користування земельною ділянкою відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України, оскільки не набуло право користувача земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ДП Одеський морський торговельний порт, відповідно до Договору на право тимчасового користування землею № КД -145 від 23.12.1999 року, який не є припинений, також спростовується тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс у період з 2012-2017 року не було вчинено дій, спрямованих на своєчасне оформлення право на нерухоме майно .

Більш того, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження відповідач є власником нежитлових будівель номер 16 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі загальної площею 198,8 кв.м. При цьому, відповідач був обізнаний, що власником земельної ділянки є Одеська міська рада та відповідно до п. 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради сесії.

Між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про звернення відповідача до суду з відповідним позовом до Одеської міської ради про зобовязання укласти договір оренди земельної ділянки, як того передбачає діюче господарське законодавство.

Отже, ТОВ «ЄВРО Сервіс» увесь цей час починаючи з 2012 року користується зазначеною вище земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Таким чином, установлені судом першої інстанції обставини свідчать про бездіяльність відповідача щодо вчинення передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташовані нежитлові будівлі та споруди, що належать ТОВ «ЄВРО СЕРВІС» на праві приватної власності, оскільки зазначені дії відповідача не можна вважати належними заходами, спрямованими на своєчасне оформлення правовстановлюючих документів.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі №916/3371/14.

З розрахунку суми збитків вбачається, що розмір земельної ділянки використовувався відповідно до довідки витягу з технічної документації № 193/к від 01.03.2011 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, у звязку з чим посилання Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс на те, що Державне підприємство Одеський морський торговельний порт за відсутності землевпорядної документації на власний розсуд визначив розмір земельної ділянки, спростовуються.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. в ч.4 ст.282 ГПК України (в діючій редакції) постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОН, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 269, 270, 275,276, 282

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс залишити без задоволення

2. Рішення господарського суду Одеської області від 07 листопада 2017 року у справі № 916/3870/15 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „02 лютого 2018 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя І.Г. Філінюк