КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа№ 910/15361/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Малайдах А.І.

за участю представників:

від позивача - Волкодав І.Ю. (повноваження згідно протоколу)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК»

на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2017 р.

у справі №910/15361/17 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин»

до Публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК»

про визнання зобов'язання припиненим

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Кременчуцький завод дорожніх машин» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК» про визнання припиненим зобов'язання ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» з повернення кредитного траншу в розмірі 1900000,00 грн. за договором кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р., укладеного між позивачем та відповідачем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.11.2017 р. позов задоволено повністю. Визнано припиненим зобов'язання ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» перед ПАТ «ДІАМАНТБАНК» з повернення кредитного траншу в розмірі 1900000,00 грн. за договором кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р. укладеного між ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» та ПАТ «ДІАМАНТБАНК». Стягнуто з ПАТ «ДІАМАНТБАНК» на користь ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «ДІАМАНТБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника відповідача , оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК» здійснено за приписами Господарського процесуального кодексу України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28.03.2017 р. між ПАТ «ДІАМАНТБАНК» (банк) та ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» (вкладник) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Терміновий» №12-02-03-000021.170, за умовами якого вкладник розміщує банківський вклад (надалі - вклад) на вкладному (депозитному) рахунку у банку № 651.021.170 (надалі - вкладний рахунок), відкритому вкладнику згідно генерального договору банківського вкладу (депозиту) № 12-02-03-000021 від 03.02.2012, що укладений між банком та вкладником (п.1.1), сума вкладу - 2000000,00 грн. (п.1.2), строк вкладу - 51 день, з 28.03.2017 р. по 17.05.2017 р. включно. Дата повернення вкладу 18 травня 2017 року (п.1.2.1), повернення вкладу здійснюється на поточний рахунок вкладника, за виключенням випадків визначених п 2.1.7 та п. 3.8 цього договору, за наступними реквізитами №535 у Філія АТ «Укрексімбанк» «Полтава», МФО 331649 (п.1.2.4), банк, зокрема зобов'язаний (п.2.1) повернути вкладнику суму вкладу в порядку та на умовах, встановлених цим договором (п.2.1.3), здійснити примусове списання коштів, у випадках передбачених чинним законодавством України (п.2.1.7), вкладник має право (п.2.4): на отримання суми вкладу та нарахованих процентів в порядку та на умовах, встановлених цим договором (п.2.4.2), на повернення вкладу після спливу строку вкладу в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України (в т.ч. нормативно-правовими актами Національного банку України) (п.2.4.3).

18.04.2017 р. між ПАТ «ДІАМАНТБАНК» (кредитодавець) та ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» (позичальник) було укладено договір кредитної лінії №048, відповідно до умов якого кредитодавець з 18.04.2017 р. по 17.05.2017 р. включно відкриває позичальнику «відновлювальну» кредитну лінію у розмірі 1900000,00 грн. (п.1.1), кредитні кошти надаються позичальнику в межах відкритої згідно цього договору кредитної лінії зі сплатою позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 15,1% процентів річних (п.1.2), видача кредиту позичальнику здійснюється окремими кредитними траншами після подачі останнім заявок на видачу кредитних траншів за формою, встановленою кредитодавцем, в яких вказується запланована до отримання дата, сума і валюта кожного кредитного траншу, ціль його використання, а також після укладення сторонами, за результатами розгляду заявки позичальника, окремих додаткових угод до цього договору, що є його невід'ємною частиною, в яких зазначається сума і валюта кожного кредитного траншу, дата його видачі та дата повернення, та у разі необхідності порядок погашення заборгованості позичальника за цим договором (п.1.3), ціль кредитування - поповнення обігових коштів (п.1.4), в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник в день укладання цього договору забезпечує надання кредитодавцю в заставу визначене нижче майно (надалі - предмет забезпечення), а також забезпечує надання кредитодавцю поруки відповідно до викладеного нижче: позичальник в день укладення цього договору надає в заставу кредитодавцю майнові права на суму 2000000,00 грн., що випливають з договору банківського вкладу (депозиту) «Терміновий» № 12-02-03-000021.170 від 28.03.2017 р., укладеного між ПАТ «ДІАМАНТБАНК» та позичальником, які (майнові права) полягають у праві вимагати від кредитодавця повернення грошових коштів в сумі 2000000,00 грн., розміщених позичальником у кредитодавця терміном до 17 травня 2017 року включно; порука відсутня (п.2.1).

За змістом додаткової угоди №1 від 18.04.2017 р. до договору кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р. кредитодавець надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 1900000,00 грн., в межах кредитної лінії, відкритої згідно кредитного договору, в строк до 17 травня 2017 року включно позикодавець зобов'язується повернути кредитодавцю кредитний транш в 1900000,00 грн.

18.04.2017 р. між ПАТ «ДІАМАНТБАНК» (заставодержатель) та ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав на вклад (депозит) №048/1, відповідно до умов якого заставодавець в забезпечення своєчасного та в повному обсязі виконання зобов'язання заставодавця за кредитним договором передає заставодержателю в заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права вимоги за договором банківського вкладу, що укладений між заставодавцем та боржником (відповідачем) (п.1.1), предметом застави за цим договором є належні заставодавцю майнові права вимоги за договором банківського вкладу (п.2.1), за згодою сторін вартість майнових прав, що належать заставодавцю за договором банківського вкладу та виступають предметом застави за цим договором, складає 2000000,00 грн (п.2.2), своїм підписом на договорі застави заставодавець надає доручення заставодержателю самостійно здійснювати договірне списання коштів у рахунок погашення забезпечених заставою вимог (їх частини) заставодержателя, розміщених на вкладному (депозитному) рахунку №651.021.170 в ПАТ «ДІАМАНТБАНК», МФО 320854. При цьому, заставодавець доручає заставодержателю без отримання окремих платіжних документів та заяв здійснити від імені заставодавця купівлю/обмін/продаж списанних коштів з метою отримання необхідної валюти за визначеним заставодержателем курсом іноземної валюти, що діятиме на дату здійснення цієї операції. Всі витрати, пов'язані з проведенням валютно-обмінних операцій (у тому числі курсові різниці), покладаються на заставодавця. Списання грошових коштів у рахунок погашення забезпечених заставою вимог (їх частини) проводиться заставодержателем без додаткових погоджень із заставодавцем з урахуванням наступних умов (п.2.8), обставини за яких заставодержатель має право здійснити договірне списання коштів: заставодавець не виконав зобов'язання (повністю або частково) у визначені кредитним договором строки та (або) заставодавець порушив будь - які обов'язки чи запевнення (гарантії) за цим договором та предмета застави (п.2.8.1), реквізити рахунка платника, з якого має здійснюватися договірне списання - вкладний (депозитний) рахунок № 651.021.170. в ПАТ «ДІАМАНТБАНК», МФО 320854 (п.2.8.3).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 р. №264-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «ДІАМАНТБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 р. №1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ДІАМАНТБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ «ДІАМАНТБАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації.

Листом за вих. №42/698 від 17.05.2017 р. позивач направив на адресу відповідача, у зв'язку із настанням строку виконання зобов'язання з повернення кредиту за кредитним договором, платіжне доручення №6 від 17.05.2017 р., яке банком виконано не було.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 р. № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.06.2017 р. №2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ДІАМАНТБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого була розпочата процедура ліквідації ПАТ «ДІАМАНТБАНК» з 24.06.2017 р. до 23.06.2019 р. включно.

29.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача з листом за вих.№49/891 від 26.06.2017 р., в якому просив здійснити погашення кредитної заборгованості за договором кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р. коштами, які надані в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме: коштами згідно договору банківського вкладу(депозиту) №12-02-03-000021.170 від 28.03.2017 р. в сумі 2000000,00 грн.

Листом за вих. №316/01л від 19.07.2017 р. відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для заліку зустрічних однорідних вимог до моменту настання обставин, передбачених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ПАТ «ДІАМАНТБАНК» у своїй апеляційній скарзі вказує на те, що лист позивача від 26.06.2017 року №49/891 за своїм змістом не є заявою про зарахування зустрічних вимог, яка є обов'язковою умовою такого зарахування (стаття 601 ЦК).

Колегія зазначає, що ані положеннями Цивільного кодексу України, ані іншими нормативно-правовими актами не встановлено вимог щодо форми та змісту заяви про зарахування зустрічних вимог, а відтак дане твердження відповідача є необґрунтованим.

Також ПАТ «ДІАМАНТБАНК» зазначає, що в будь-якому випадку вимога позивача про погашення заборгованості, визнанню та задоволенню не підлягала, у зв'язку з тим, що Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в якому йдеться про те, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Апеляційний господарський суд зазначає, що обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами, виключно з урахуванням, зокрема, того, що договірне списання грошових коштів передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Процедура припинення банку як юридичної особи (ліквідація) регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, зокрема, і відносно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на який посилається відповідач.

Так, ПАТ «ДІАМАНТБАНК» вказує в апеляційній скарзі на те, що п.26.4 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає право банку на проведення договірного списання, якщо останнє передбачене в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Що стосується пояснень відповідача про відсутність передбаченого договірного списання коштів саме в умовах кредитного договору та договору банківського вкладу, які по своїй суті є договорами банківського обслуговування, то колегія суддів зазначає, що п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним по відношенню до даних правовідносин, не зазначено, яким саме договором має бути обумовлено договірне списання коштів.

На перевагу цьому договірне списання коштів з вкладного рахунку №651.021.170 передбачено пунктом 2.8. договору застави, укладеним між позивачем та відповідачем, який є забезпеченням зобов'язань за кредитним договором. Сторони погодили, що своїм підписом позивач надає доручення відповідачу самостійно здійснювати договірне списання коштів у рахунок погашення забезпечених заставою вимог (їх частин) відповідача, розміщених на вкладному (депозитному) рахунку №651.021.170 в ПАТ «ДІАМАНТБАНК», а тому передбачення вказаної умови в пункті 2.8. договору застави, який є договором, укладеним між боржником і банком в сенсі положень спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», разом із реквізитами рахунку та обставинами за яких банк має здійснити договірне списання може бути використано як умова погашення кредитної заборгованості, коштами, які надані в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором (зарахування зустрічних однорідних вимог).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ст. 601 ЦК України).

Вказаний пункт статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», спрямований на захист боржника банку, під час ліквідації банку, який є одночасно і кредитором цього банку, шляхом надання можливості боржнику погасити свою заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами за рахунок коштів на поточних та/або депозитних рахунках боржника у банку, не застосовуючи при цьому норми ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою визначено черговість та порядок задоволення вимог кредиторів банку.

При використанні відповідачем у скарзі положення ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в якій йдеться про порядок та умови здійснення договірного списання коштів, зазначалось про недотримання у кредитному договорі та договорі банківського вкладу вимог щодо обсягу інформації.

Проте, вся необхідна та достатня інформація для належного виконання списання банком коштів міститься в договорі застави та повністю відповідає вимогам закону.

Отже, з урахуванням вимог наведених у ст. 601 ЦК України та ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги, які можуть підлягати зарахуванню за зобов'язаннями банку, в якому розпочата процедура ліквідації, мають відповідати наступним умовам:

1) наявність заяви про зарахування зустрічних вимог;

2) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

3) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

4) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги;

5) за кредитним договором не було здійснено заміни застави протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

6) кошти перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

7) договірне списання з рахунку передбачено умовами договору;

Позивач не є пов'язаною особою ПАТ «ДІАМАНТБАНК», вимоги за кредитним договором та договором вкладу є зустрічними та однорідними (грошовими), строк їх виконання є таким, що настав, за кредитним договором - 17.05.2017 р., а за договором вкладу - 18.05.2017 р.

За кредитним договором заміна застави не здійснювалася, а кошти за договором вкладу перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладів фізичних осіб ПАТ «ДІАМАНТБАНК» з ринку (24.04.2017 р.).

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов'язку заявника перед адресатом, так і обов'язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Статтею 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань (п. 5-4 ч.1 ст. 2 Закону), ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону).

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено ст. 46 вказаного нормативно-правового акту.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону, з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Тобто, з аналізу наведеного вище вбачається, що нормами ст. 46 Закону передбачено сукупність умов, за наявності яких є можливим здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку, а саме: наявність заяви про зарахування зустрічних вимог, вимоги мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим), вимоги мають бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей, правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги, тобто допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо), строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, за кредитним договором не було здійснено заміни застави протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку, кошти перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку, договірне списання з рахунку передбачено умовами договору.

Як зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що вимоги за договором кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р. та договором банківського вкладу (депозиту) «Терміновий» №12-02-03-000021.170 від 28.03.2017 р. є зустрічними та однорідними (грошовими), строк їх виконання є таким, що настав, за договором кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р. - 17.05.2017 р., а за договором банківського вкладу (депозиту) «Терміновий» №12-02-03-000021.170 від 28.03.2017 р. - 18.05.2017 р., за договором кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р. заміна застави не здійснювалась, а кошти за договором банківського вкладу (депозиту) «Терміновий» №12-02-03-000021.170 від 28.03.2017 р. перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «ДІАМАНТБАНК» з ринку (24.04.2017 р.).

Договірне списання коштів з вкладного рахунку №651.021.170 передбачено п. 2.8. договору застави майнових прав на вклад (депозит) №048/1 від 18.04.2017 р., укладеним між сторонами.

Також, як вже було зазначено вище, позивачем було подано відповідачу лист за вих. №42/698 від 17.05.2017 р., який за своїм змістом є заявою про зарахування зустрічних вимог.

Отже, з огляду на наявність всіх передбачених чинним законодавством України підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та про припинення зобов'язання ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» перед відповідачем з повернення кредитного траншу в розмірі 1900000,00 грн. за договором кредитної лінії №048 від 18.04.2017 р. укладеного між сторонами на підставі ст.601 ЦК України та ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положеннями Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами не встановлено вимог щодо форми та змісту заяви про зарахування зустрічних вимог, в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутня будь-яка норма якою передбачено, що зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється тільки після початку задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредитора, до якого віднесені вимоги такого кредитора, а посилання відповідача на Порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 р. за №3711 колегією суддів оцінюється критично, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин такого Порядку не існувало.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не спростовують наявність всіх необхідних умов для зарахування зустрічних однорідних вимог, які передбачено п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а отже відхиляються судом як необґрунтовані та безпідставні.

Щодо посилань відповідача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 р. у справі №6-2047цс-16, в якій суд дійшов висновку, що в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, не допускається, колегія суддів зазначає наступне.

У справі, яка переглядалась Верховним Судом України, спірні правовідносини виникли під час дії тимчасової адміністрації в банку, тоді як у даній справі - під час ліквідаційної процедури.

Спірні правовідносини виникли тоді, коли діяла редакція Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 02.03.2015 р., яким не була передбачена можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог під час процедури ліквідації банку. В той же час, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції від 15.11.2016 р., яким вже передбачена можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог під час процедури ліквідації банку.

Крім того, ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на яку посилався Верховний Суд України в своїй постанові була викладена в редакції Закону від 02.03.2015 р., якою передбачалось, що вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Водночас, ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції вже викладена наступним чином: «вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону».

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 р. у справі №6-2047цс-16 на яку посилається відповідач, не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2017 р. у справі №910/15361/17 залишити без змін.

Справу №910/15361/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець