ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Справа № 923/969/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- уповн. предст., дов. від 14.04.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 28.11.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз", м.Херсон

про стягнення 224 619грн. 13коп.

Описова частина рішення: Провадження у справі порушено за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" 188519,48грн. в якості 3%, 36099,65грн. втрат від інфляції у правовідносинах за договором на купівлю-продаж природного газу №13-319-Н від 04.01.2013р.

Позов обґрунтований твердженням про несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань з оплати вартості переданого природного газу.

03.11.2017р. за вх.№9987/17 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В означеному відзиві представник відповідача зазначає, що п.6.1 договору на купівлю-продаж природного газу №13-319-Н від 04.01.2013р. сторони встановили обовязковий порядок проведення розрахунків, відповідно до якого остаточний розрахунок здійснюється сторонами на підставі підписаного акту приймання-передачі газу. За твердженням представника відповідача, означеним сторони самостійно і вільно встановили не лише умови проведення розрахунку, а й порядок та умови передачі газу, тобто засвідчення факту, який є підставою для розрахунку - підписання акту приймання передачі, який фіксує факт здійснення певної господарської операції і підтверджує факт виконання сторонами своїх цивільно правових і гомподарсько правових зобовязань. На думку представника відповідача, порушення грошових зобовязань у вигляді його прострочення за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-319-Н від 04.01.2013р. з боку ПАТ "Херсонгаз" не настало, оскільки остаточний розрахунок за договором купівлі продажу відповідачем здійснювався, відповідно до умов договору після повернення позивачем актів приймання передачі газу.

06.11.2017р. за вх.№923/969/17 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Означене клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні господарського суду м. Києва знаходиться справа предметом позову у якій є визнання порушення грошового зобовязання у вигляді його прострочення, таким що не настало, на підставі якого позивач заявляє вимогу про стягнення коштів з ПАТ "Херсонгаз" по даній справі. На думку представника відповідача, вирішення даної справи не можливе до остаточного вирішення справив господарському суді м. Києва.

Ухвалою суду від 19.12.2017р. було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

При цьому, суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд зазначає, що подані сторонами докази дозволяють з'ясувати правову природу правовідносин між сторонами, встановити обставини справи, зокрема, визначити коло зобов'язань сторін за умовами договору, ступінь їх виконання кожною зі сторін та оцінити подані докази у їх сукупності з метою встановлення обґрунтованості позовних вимог.

Судом не встановлено об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання чинності рішенням у справі № 910/19203/17, що розглядається Господарським судом м.Києва.

30.11.2017р. за вх.№2/4341/17від представника позивача надійшли заперечення на відзив. В означених запереченнях представник позивача зазначає, що відповідач був зобов'язаний сплатити поставлений товар протягом місяця поставки, а підписанням актів підтверджено факт передачі-приймання товару, юридичне ж значення для виникнення у відповідача зобов'язання з оплати має факт поставки товару, а не його документальне оформлення; несвоєчасне оформлення актів приймання-передачі не є простроченням кредитора в розумінні ст. 612, 613 ЦК Українита те не є відкладальною умовою для відповідача в частині виконання зобов'язання з оплати.

19.12.2017р. за вх. №2/4579/17 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі. В означених пояснення представник відповідача зазначає, що зі змісту п. 6.1 договору вбачається, що покупець мав здійснити оплату поставленого продавцем газу протягом місяця його поставки та лише в разі неповної оплати провести її до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного акту приймання передачі за розрахунковий місяць. Відтак, в актах приймання передачі газу фактично має бути зясовано розбіжності у даних покупця і продавця, за наявності яких, у разі необхідності, здійснюється остаточний розрахунок за отриманий природний газ, а тому останні є єдиним належним доказом, що підтверджує обсяг наявного у покупця перед продавцем зобовязання щодо сплати суми заборгованості по договору.

10.01.2018р. за вх.№276/18, від представника позивача надійшли пояснення по справі, в яких представник позивача зазначає періоди за які здійснюється розрахунок 3% річних.

15.01.2018р. за вх. №475/18 від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких представником відповідача зазначено постанову Вищого господарського суду України та прохання врахувати означену постанову при вирішенні спору у даній справі.

Позивач підтримав позовні вимоги у судовому засіданні 18.01.2018р. та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні 18.01.2018р. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поданому відзиві та доповненнях до відзиву.

На підставі ст. 240 ГПК України в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

04.01.2013р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та ПАТ "Херсонгаз" укладений договір на купівлю-продаж природного газу №13-319-Н (надалі - договір).

Додатковими угодами №1 від 10.07.2013р., № 2 від 31.12.2013р., №3 від 10.01.2014р., №4 від 28.04.2014р. №5 від 15.05.2014р., №6 від 10.06.2014р., №7 від 22.12.2014р., №8 від 23.03.2015р., №9 від 06.04.2015р., №10 від 19.06.2015р., змінювалися умови договору, зокрема, щодо ціни газу, кількості та якості газу, а також строку дії договору.

Додатковою угодою №4 від 28.04.2014р. п. 6.1. договору було викладено в новій редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання передачі газу за розрахунковий місяць".

Окрім того, додатковою угодою №10 від 19.06.2015р. сторони узгодили, що договір №13-319-Н від 04.01.2013р. діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення. Також сторони узгодили вважати договір №13-319-Н від 04.01.2013р., таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01.07.2015р.

Відповідно до предмету укладеного між сторонами договору, Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 -2015 роках природний газ, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (пункт 1.1. Договору в редакції Додаткової угоди №7 від 22 грудня 2014 року).

Відповідно до пункту 2.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №9 від 06 квітня 2015 року) Продавець передає Покупцю у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 991374,620тіс.куб.м, у тому числі:

- у 2013 році - 334390,444 (тис.куб.м);

- у 2014 році - 325104,923 (тис.куб.м);

- у 2015 році - до 331879,253 (тис.куб.м).

Загальна сума вартості природного газу за договором визначена в п. 5.4 договору (в редакції Додаткової угоди №9 від 06 квітня 2015 року) і становить ,43грн., крім того ПДВ -20%, усього з ПДВ -,72грн.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1. Договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28 квітня 2014 року) сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Окрім того, між позивачем та відповідачем, а також між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області і Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації 22.01.2014 за №179, 22.09.2014р. за №1952, 17.10.2017р. за №2065, 20.11.2014р. за №2270, 18.12.2014р. за №2487, 20.02.2015р. за №447, 19.03.2015р. за №614, 17.04.2015р. за №846, 19.05.2015р. за №1135, 16.06.2015р. за №1345, 14.07.2015р. за №1536, ь19.08.2015р. за №1768, 17.09.2015р. за №1924, 22.10.2015р. за №2245, 19.11.2015р. за №2509, 18.12.2015р. за №3008 було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Позивачем на виконання умов Договору за період протягом серпня 2014 року по червень 2015 року було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 314966928,34 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 64-97).

Відповідач сплатив основний борг за спожитий природний газ, що підтверджується довідками про операції та сальдо та не заперечується позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 188519,48грн. в якості 3% річних, нарахованих за період з жовтня 2014р. по листопад 2015р. на суму заборгованості по проданому відповідачу у період з серпня 2014р. по червень 2015р. природного газу за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-319-Н від 04.01.2013р., а також вимога про стягнення 36099,65грн. втрат від інфляції нарахованих відповідачу за період з серпня по листопад 2015р. на суму заборгованості за спожитий природний газ за червень 2015р. (вартість спожитого обєму природного газу за червень 2015р. склала 26285577,94грн.).

Підставою позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо оплати вартості отриманого природного газу у строки обумовлені договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на те, що платежі відповідачем здійснювались після 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, що свідчить про порушення останнім строку виконання зобов'язання.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов'язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, згідно вимог ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 3.1, 3.3, 3.4 договору передбачено, що продавець передає покупцю у загальному потоці газу: у разі передачі газу власного видобутку у пунктах приймання передачі газу від газодобувних підпри ємств та від підземних сховищ газу (ПСГ) у газотранспортну систему; у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію Україні, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як зазначалося вище, згідно п.п. 6.1, 6.2 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ.

За наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ. Такий обов'язок покупця не ставиться в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу та не містить будь-яких застережень щодо відліку 20-денного строку оплати з дня підписання позивачем акта приймання-передачі чи з дня одержання підписаного акта покупцем, а відповідно прострочення грошового зобов'язання покупця за цим договором не пов'язане з моментом повернення акта приймання-передачі.

Окрім того, акт приймання-передачі відповідно до умов договору лише фіксує остаточний обсяг переданого за минулий місяць природного газу, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця або за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Обов'язок по складанню акта приймання-передачі природного газу лежить саме на покупцеві. Враховуючи, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталу, визначена його ціна та вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Разом з тим, згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений строк оплати поставленого газу. Тобто, настання обов'язку з оплати спожитого газу не пов'язується з моментом повернення вказаних актів позивачем.

Таким чином, наведені положення п.п. 6.1, 6.2 договору не ставлять обов'язок відповідача щомісячно оплачувати вартість отриманого газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу, а неповернення позивачем цих підписаних актів не може свідчити про відсутність у нього права вимоги щодо виконання зобов'язання із здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

При цьому, слід зазначити, що сам по собі акт приймання - передачі не є визначальним для висновку про виникнення такого зобов'язального правовідношення.

Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України обовязок покупця оплатити отриманий газ виникає з факту його постачання продавцем та отримання покупцем, а не з факту повернення підписаного акту приймання - передачі газу.

Враховуючи наведене, оформлення акту приймання-передачі, що опосередковує цей факт, не має значення для настання зобов'язання з оплати.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що оплата за поставлений газ здійснювалась ним після 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612, Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність у вигляді сплати річних наступає у випадку прострочення оплати переданого товару.

Позивач вимагає застосування до відповідача відповідальності згідно зі ст.625 ЦК України за несвоєчасну оплату поставленого газу

Відповідач мав необхідні відомості для оплати газу протягом місяця поставки, як визначено умовами договору, навіть в тому випадку, коли позивач не повертав акти приймання-передачі.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок трьох процентів річних та втрат від інфляції, нарахованих за порушення відповідачем строку оплати вартості природного газу, встановленого п.6.1. договору (т1., а.с.43-51).

Дослідженням розрахунку встановлено, що нарахування трьох процентів річних проведено позивачем окремо за зобовязаннями серпня 2014 року, вересня 2014 року, жовтня 2014 року, листопада 2014 року, грудня 2014 року, січня 2015 року, лютого 2015 року, березня 2015 року, квітня 2015 року, травня 2015 року, червня 2015 року з урахуванням підписаних спільних протокольних рішень.

У розрахунку відображено суми та дати оплат, які свідчать про те, що оплата вартості газу, переданого відповідачу у період з серпня 2014р. по травень 2015р., проводилась ним з порушенням строку, визначеного п.6.1. договору.

Щодо розрахунку втрат від інфляції за зобовязаннями червня 2015р., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань " від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 3.2 вище вказаної Постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 року згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування індексу інфляції на загальну суму 36099,65 грн. у період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року на суму заборгованості за червень 2015 року. Крім того, індекс інфляції на суму заборгованості розраховано позивачем, виходячи з сукупного індексу інфляції серпня. Вересня, жовтня 2015р. (т.1, а. с. 50).

Відповідач в процесі судового розгляду зауважень до розрахунків не висловив, відзив на позов таких зауважень не містить, контррозрахунків відповідачем надано не було.

З огляду на порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого п.6.1. договору, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 188519,48грн. в якості 3% річних та 36099,65грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

Судові витрати по сплаті судового збору по справі у розмірі 3369,29грн. покладаються на відповідача з урахуванням ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3369,29грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" (73026, м.Херсон, вул. Поповича, буд.3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 ) - 188519,48грн. в якості 3% річних, 36099,65грн. суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та 3369,29грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 25.01.2017р.

Суддя Н.А. Павленко