ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2412/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Жекова В. І.,

суддів: Лашина В. В., Лавриненко Л. В.,

(склад колегії суддів визначено, згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.12.2017 р.)

при секретарі судового засідання Чеголя Є.О.,

за участю представників учасників процесу:

ПАТ НАК Нафтогаз України ОСОБА_1,

ПАТ Одесагаз - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Одесагаз

на рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2017 р.

у справі № 916/2412/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Публічного акціонерного товариства Одесагаз

про стягнення 326 144,36 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_4, час та місце ухвалення рішення: 23.11.2017 р., м. Одеса, просп. Шевченка,29, господарський суд Одеської області, зал судових засідань №12, вступну та резолютивну частину рішення проголошено об 11:48:25, повний текст рішення складений 28.11.2017 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 р. за цією апеляційною скаргою було відкрито провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 р. розгляд справи було призначено на 24.01.2018 р.

Учасники судового процесу, відповідно до ст. 268 ГПК України, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 233 ГПК України, в судовому засіданні, яке відбулось 24.01.2018 р., оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

06.10.2017 р. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Одесагаз про стягнення 3% річних у розмірі 326 144,36 грн. (а.с. 3-6, т.1), з тих підстав, що ПАТ Одесагаз оплату за переданий газ здійснювало несвоєчасно та не виконало зобовязання у строк, визначений договором, чим порушило вимоги його п.6.1.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.11.2017 р. (суддя Цісельський О. В.) позов задоволено, з підстав його доведеності та обґрунтованості, а саме стягнуто з ПАТ "Одесагаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3% річних у сумі 326 144,36 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 4 892,17 грн. (а.с. 129-134, т.4).

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, ПАТ Одесагаз звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, з тих підстав, що ПАТ Одесагаз не є боржником ПАТ "НАК "Нафтогаз України" тому, що своє зобовязання щодо оплати поставленого газу виконало.

Також, апелянт послався на те, що при визначені розміру 3% річних ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було порушено ч.5 ст. 254 ЦК України, згідно якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, а саме розрахунок проводився з 20-го числа, тоді, коли дана дата припадала на вихідний день (за зобовязаннями серпня 2014 року, грудня 2014 року, травня 2015 року).

Представники Публічного акціонерного товариства Одесагаз просили суд скаргу задовольнити.

Представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 04.01.2013 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ "Одесагаз" (покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-303-Н (а.с. 20-25, т.1), згідно умов п.1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю в 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п.2.1. договору, продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 713 000,000 тис. куб. м.: у січні 130000, у лютому 120000, у березні 95000, у квітні 52000, у травні 17000, у червні 12000, у липні 12000, у серпні 12000, у вересні 13000, у жовтні 50000, у листопаді 80000, у грудні 120000.

Згідно з п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу, протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з п.9.2. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Згідно з п.11. договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Надалі на підставі додаткових угод дію договору було продовжено в частині реалізації газу до 19.06.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (а.с. 39, т.1).

На виконання умов вищенаведеного договору, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Одесагаз" було поставлено природний газ на загальну суму 1 116 152 738,12 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 40-71), які підписані обома сторонами та скріплені їх печатками, і не оспорюється ПАТ "Одесагаз".

Однак, ПАТ "Одесагаз", всупереч умов договору, вартість отриманого природного газу сплачувалась несвоєчасно, у зв'язку з чим, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було нараховано до сплати 3% річних в сумі 326 144,36 грн.

Так, за спожитий газ у серпні 2014 року ПАТ "Одесагаз" здійснило повний розрахунок лише 21.10.2014 р., коли повинно було, згідно п.6.1. договору, розрахуватися до 20.09.2014 р.; у вересні 2014 року 04.11.2014 р.; у жовтні 2014 року 02.12.2014 р.; у листопаді 2014 року 30.12.2014 р.; у грудні 2014 року 04.02.2015 р.; у січні 2015 року 06.03.2015 р.; у лютому 2015 року 31.03.2015 р.; у березні 2015 року 22.04.2015 р.; у квітні 2015 року 26.06.2015 р.; у травні 2015 року 27.07.2015 р.; у червні 2015 року 25.08.2015 р.

При цьому, судова колегія не може прийняти до уваги твердження ПАТ "Одесагаз", викладені в апеляційній скарзі, щодо того, що останнє не є боржником ПАТ "НАК "Нафтогаз України" тому, що своє зобовязання щодо оплати поставленого газу виконало, оскільки ні ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ні суд першої інстанції у своєму рішенні і не вказують на наявність у ПАТ "Одесагаз" поточного боргу, але вказують на несвоєчасність проведення оплати, відповідно до умов договору, тому і на необхідність сплати 3% річних.

Крім того, судова колегія зазначає, що стягнення 3% річних не є обовязком ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а є його правом, яким останнє і скористалося, звернувшись з відповідним позовом до ПАТ "Одесагаз".

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договору.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525,526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вже було зазначено, згідно з п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу, протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно п.1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Отже, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції, що право ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вимагати від ПАТ "Одесагаз" сплати 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від останнього за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором.

Судова колегія, перевіривши розрахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 326 144,36 грн., погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок здійснений належним чином, у звязку з чим позовні вимоги правомірно були задоволенні в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання скаржника на те, що при визначені розміру 3% річних ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було здійснено розрахунок з 20-го числа, тоді, коли дана дата припадала на вихідний день (за зобовязаннями серпня 2014 року, грудня 2014 року, травня 2015 року), виходячи з наступного.

За зобовязаннями грудня 2014 року ПАТ "Одесагаз" нараховано 3% річних з 20.01.2015 р., яке було вівторком, а за зобовязаннями серпня 2014 року ПАТ "Одесагаз" нараховано 3% річних з 20.09.2014 р. та за зобовязаннями травня 2015 року нараховано 3% річних з 20.06.2015 р., які були суботами, однак ПАТ "Одесагаз" не надало ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції свого розрахунку 3% річних.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення щодо задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 233,238,269,270,273,275,276,281-284 ГПК України,

Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2017 р. зі справи №916/2412/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Одесагаз - без задоволення.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 25.01.2018 р.

Головуючий суддя: Жеков В. І.

Судді: Лашин В. В.

ОСОБА_5