ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10216/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П.

за участю секретаря судового засідання Кривулько Я.М.

за позовом Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", 51914, м. Кам`янське, вул. Тритузна, 168

до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 49027, м. Дніпро, пр-т., ОСОБА_1, 21а

про стягнення заборгованості в розмірі 447,91 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, дов. від 18.10.2017р. №00.010237;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, дов. від 13.04.2017р. №06-65/2136.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення основного боргу у розмірі 193,01 грн., 3% річних у сумі 23,67 грн., інфляційні витрати в сумі 231,23 грн., судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти від 16.05.2013р. №357Л в частині розрахунку за надані послуги з постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання.

26.12.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив №06-20/527-17 від 26.12.2017 року в якому він просить відмовити в задоволені позову та зазначає, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 21.04.2014 року по 01.08.2017 року, але строк позовної давності закінчився 21.11.2016 року, а тому просить суд її застосувати.

15.01.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив №00.01.2955 від 12.01.2018 року в якому зазначено, що відповідно до листа №638/юр/06-53/5145 від 27.12.2016 року відповідач визнав що має заборгованість в розмірі 193,01 грн. і зобовязується її сплатити, проте не зробив цього.

19.01.2018 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №06-20/218-18 від 19.01.2018 року в яких вказано, що вони є бюджетною організацією та за даними бухгалтерського обліку Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість в розмірі 193,01 грн. відсутня. Крім того, знову звертає суд до уваги на те, що строк позовної давності минув, в результаті чого просить відмовити в позові.

У відповідності до вимог ст. 233 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2013 року між КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» та Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області був укладений Договір на відпуск теплової енергії №357л.

Рішенням Кам'янської міської ради (10 сесія VІІ скликання) №469-10/VІІ від 30.09.2016 "Про зміну найменування комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" найменування комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" змінено на комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі".

Відповідно до п.1.1. договору предметом договору є надання послуги з постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в кількості, у строки та на інших умовах, що зазначені в цьому договорі. Код предмету закупівлі: 35.30.1.

Найменування послуги, відповідно до п.1.2. договору, - постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії), кількість послуг або кількісні характеристики виконуваних за цим договором послуг 14,44 Гкал.

Згідно ст.48 Бюджетного кодексу України замовник бере бюджетне зобовязання і здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом (п.1.3 договору).

За умовами пункту 2.1. договору постачальник повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає умовам «Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж», затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України №71 від 14.02.2007, та інших нормативних актів України.

Відповідно до п.3.1 договору ціна становить 12 864,60 грн. в т.ч. з ПДВ 2144,10 грн. Ціна за 1Гкал складає 890,90 грн. з ПДВ.

Тариф на теплову енергію визначається нормативними документами відповідно до чинного законодавства. Зміна тарифів не є підставою для переукладення договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Замовник самостійно одержує платіжну вимогу у постачальника після 10 числа, наступного за розрахунковим місяця. Замовник на протязі розрахункового періоду сплачує учаснику вартість зазначеної в договорі місячної кількості теплової енергії з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. Остаточний розрахунок проводиться до 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. (п.4.1. договору).

Відповідно до п.4.2. договору всі розрахунки за цим договором виконуються на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії, що виписує учасник замовнику. Двосторонній акт про постачання теплової енергії замовник підписує і один екземпляр повертає учаснику в 5-ти денний термін. В разі не повернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати.

За пунктом 5.2. договору постачальник надає послугу з постачання водяної пари та гарячої води (включно з холодоагентами) (відпуск теплової енергії) для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання згідно з діючими ДБН по об'єкту замовника, згідно адреси: проспект 50 років СРСР, 1-г- по приладу обліку, джерело - ЛБК. Загальна опалювальна площа 132,4 кв.м., планове теплове навантаження на опалення 718732 Гкал/год; 517,49 Гкал/міс, 2949,69 Гкал/рік на 1,2,3,4 під Гкал/год.

Облік наданої теплової енергії у вигляді гарячої води проводиться за приладом обліку (п.5.3. договору).

Відповідно до пункту 10.1. договору - цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2013, в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

Комунальним підприємством Кам'янської міської ради "Тепломережі" здійснено поставку Головному територіальному управлінню юстиції у Дніпропетровській області, про що складені акти постачання теплової енергії на загальну суму 4597,07 грн., що підтверджується актами (а.с. 20-22):

- акт №10-2569 без дати за жовтень 2013 року на суму 1060,18 грн.;

- акт №11-6733 без дати за листопад 2013 року на суму 1425,44 грн.;

- акт №12-8819 без дати за грудень 2013 року на суму 2111,45 грн.

Проте в порушення строків вказаних у пункті 4.1. договору, відповідач у повному обсязі не здійснив оплату за поставку теплової енергії, сплативши частково, у звязку з чим залишилась заборгованість в розмірі 193,01 грн., що підтверджується матеріалами справи та актом №12-8819 без дати за грудень 2013 року.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів статей 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до абзацу 3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.01.2014 по 01.08.2017 у сумі 23,67 грн. та інфляційні втрати за загальний період з січня 2014 року по липень 2017 року, у розмірі 231,23 грн., але судом було здійснено перевірку правильності нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, згідно пошукової системи Законодавство, відповідно до чого 3% річних складає суму в розмірі 20,43 грн. та інфляційні втрати в розмірі 225,93 грн., що підлягають до стягненню. В решті позовних вимог слід відмовити.

З приводу заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності заявленої у відзиві на позовну заяву №06-20/527-17 від 26.12.2017 року суд зазначає наступне:

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

За змістом пункту 2.2 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Підстави для зупинення перебігу позовної давності визначені ст. 263 ЦК України, підстави для переривання перебігу позовної давності ст. 264 ЦК України.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Як зазначено у п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"), правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у своєму листі №638/юр/06-53/5145 від 27.12.2016 не заперечував наявність заборгованості в розмірі 193,01 грн., яка утворилася за договором №357л від 16.05.2013 року та була відсутня за даними бухгалтерського обліку Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, з причини неможливості реєстрації в Головному управлінні державної казначейської служби України, а отже з 27.12.2016 року відповідно до вищезазначеного листа відбулось переривання строків давності і початок строку розпочався спочатку.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що звертаючись 11.12.2017 з даним позовом до суду, позивач дотримався визначеного Законом строку позовної давності, довів перед судом належними доказами обставини невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати поставленої позивачем теплової енергії за договором у сумі 193,01 грн., а тому позов в цій частині слід задовольнити у повному обсязі.

Також суд відхиляє посилання відповідача на п.1.4. договору, згідно якого, за змістом ст. 48 Бюджетного кодексу України, замовник бере бюджетне зобов'язання і здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Відповідно до положень частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на дату виникнення спірних відносин), розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації, але доказів того, що в кошторисі на 2013 рік були відсутні бюджетні асигнування на оплату наданих послуг з теплопостачання відповідачем не надано.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-А, ідентифікаційний код 34984907) на користь Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" (51914, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Тритузна, 168, ідентифікаційний код 03342573) заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 193,01 грн., 3% річних у сумі 20,43 грн., інфляційні втрати у сумі 225,93 грн., судовий збір в сумі 1569,50 грн., про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05.02.2018 року.

Суддя ОСОБА_4