ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Справа № 917/918/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№ 2997 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 04.09.2017 у справі №917/918/17 (ухвалене суддею Гетею Н.Г. у приміщенні господарського суду Полтавської області; повний текст рішення складено 11.09.2017),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія", м. Черкаси,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт", м. Гадяч Полтавської області,

про стягнення 40366,31 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 40366,31 грн. за договором постачання природного газу №15/179-15 від 09.04.2015, з яких: 31309,10 грн. - сума основного боргу, 4242,30 грн. - пеня, 3130,91 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором постачання природного газу №15/179-15 від 09.04.2015 за жовтень та листопад 2016 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.09.2017 (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Білогіря молокопродукт" на користь ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" 18701,00 грн. основного боргу, пеню у розмірі 2547,44 грн., штраф у сумі 1870,15 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 964,46 грн.

Місцевий господарський суд зазначив, що факт поставки позивачем та отримання відповідачем природного газу у жовтні 2016 року підтверджується двостороннє підписаним між сторонами актом приймання-передачі природного газу №2213 від 31.10.2016; доказів сплати заборгованості відповідачем не надано. У стягненні заборгованості за листопад 2016 року судом відмовлено, оскільки на підтвердження факту поставки газу за вказаний період позивачем надано акт приймання-передачі №2548 від 30.11.2016, який в порушення п. 2.3. договору не містить підпису уповноваженого представника відповідача; жодних інших доказів, які підтверджують факт поставки природного газу відповідачем у листопаді 2016 року. позивачем не надано. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості, вимоги про стягнення неустойки (пені та штрафу) також задоволені місцевим господарським судом частково.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення в частині задоволення позовних вимог до ТОВ "Білогіря молокопродукт" у стягненні з нього на користь ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" вартості поставленого товару у листопаді 2016 року в обсязі 1,466 тис.м.куб. на загальну суму з ПДВ 12607,60 грн. та пені у розмірі 1694,86 грн.; в частині вже задоволених позовних вимог - рішення залишити без змін.

Апелянт зазначає, що акт приймання-передачі №2548 від 30.11.2016 надавався ним відповідачеві разом із позовною заявою, а також перед судовим засіданням в суді першої інстанції та під час засідання, однак вказаний акт не було підписано відповідачем; також посилається на те, що ним направлялася відповідачеві вимога-претензія від 13.04.2017 та акти звіряння розрахунків.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 05.12.2017. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 розгляд справи відкладено на 09.01.2018, запропоновано позивачу до 29.12.2017 надати суду апеляційної інстанції обґрунтовані письмові пояснення щодо питань, які виникли в судовому засіданні, з документальним та нормативним обґрунтуванням викладених доводів.

29.12.2017 позивач надав письмові пояснення, в яких зокрема зазначає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні не було надано належної оцінки листу оператора ГРМ (ПАТ "Хмельницькгаз") від 24.03.2017, яким підтверджується факт поставки природного газу через власні газові мережі відповідачеві у листопаді 2016 року в обсязі 1,466 тис. куб. м.

09.01.2018 у зв'язку з відпусткою судді-доповідача ОСОБА_1 та судді Лакізи В.В. здійснено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 оголошено в судовому засіданні перерву до 25.01.2018 в порядку ст.216 ГПК України, який набрав чинності з 15.12.2017. Визначено строк для надання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу, а також для надання учасниками справи заяв і клопотань, повязаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин раніше (за наявності таких заяв чи клопотань та обґрунтування поважності причин) - по 18.01.2018 включно.

19.01.2018 (тобто поза межами вказаного строку) відповідач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на тому, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності у відповідача заборгованості за листопад 2016 року.

Позивач 25.01.2018 надав відповідь на відзив, в якій просить залишити вищевказаний відзив без розгляду, оскільки він поданий несвоєчасно та не містить прямого обґрунтування щодо застосування до спірних правовідносин норм чинного законодавства.

У судовому засіданні 25.01.2018 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник відповідача проти її задоволення заперечував, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, а саме, зазначав, що позивачем не доведено факт існування заборгованості відповідача за листопад 2016 року та розмір вказаної заборгованості.

В ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники учасників справи погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи у судовому засіданні, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Між ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (постачальник) та ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (споживач) 09.04.2015 укладено договір постачання природного газу №15/179-15 (далі - договір).

За умовами договору постачальник зобовязався постачати споживачу природний газ (надалі - газ) в 2015р., а споживач в свою чергу зобовязався приймати та проводити оплату за поставлений природний газ на умовах даного договору (п.1.1.). Сторонами було також укладено додаткову угоду до договору (а.с. 65).

Відповідно до п. 4.1. договору 100% розрахунок за фактично отриманий обсяг газу у звітному місяці здійснюється до 30-го числа місяця наступного за звітним.

У п. 2.3. договору сторони погодили, що фактичний обсяг поставки газу за договором визначається на підставі актів приймання-передачі природного газу, які підписуються уповноваженими представниками обох сторін по закінченню місяця поставки, але не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним.

Згідно з п. 5.2. договору, в разі порушення строків оплати до 30-числа місяця, наступного за звітнім, відповідач має сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Крім того, згідно з п. 5.6. договору, в разі несплати і наявності заборгованості більш ніж 20-календарних днів, позивач має право стягнути з відповідача штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

У жовтні 2016 року на виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 2,315 тис. куб. м. на загальну суму з ПДВ - 18701,50 грн., про що сторонами підписано узгоджений акт приймання-передачі природного газу №2213 від 31.10.2016 (а.с.16). Розрахунку за вказаний обсяг газу відповідачем здійснено не було. Дана обставина встановлена місцевим господарським судом та не заперечується представниками сторін в апеляційному провадженні. Відповідачем не було оскаржено в апеляційному порядку рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості за спожитий у жовтні 2016 року газ та нарахувань на суму боргу.

Позивач зазначає, що у листопаді ТОВ "Білогір'я молокопродукт" також отримувало від ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" газ і не розрахувалося за нього. Проте, оскільки відповідний акт приймання-передачі (а.с.64) відповідачем підписано не було, позивач наполягає на визначенні обєму спожитого відповідачем у листопаді 2016 року газу на підставі інших доказів, зокрема, виходячи з даних оператора ГРМ (ПАТ "Хмельницькгаз"), яким у листі від 24.03.2017 (а.с.21) зазначено, що у листопаді 2016 року відповідач отримав газ в обсязі 1,466 тис. куб. м. У звязку з цим, на думку позивача, з відповідача має бути стягнуто 12607,60 грн. заборгованості за газ, отриманий у листопаді 2016 року.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу (та, відповідно, нарахувань на нього) лише за жовтень 2016 року, зазначивши про відсутність належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за листопад 2016 року, у звязку з чим відмовив у позові в цій частині.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено вище, сторонами у договорі визначено певний строк і порядок поставки та оплати товару, а саме, здійснення оплати на підставі підписаних споживачем та постачальником актів приймання-передачі газу (п.2.3, 4.1 договору). У п.5.5 договору сторонами також встановлено, що в разі безпідставної відмови споживача від підписання акту приймання-передачі та неповідомлення про зменшення обсягів споживання відповідно до п.2.2 та 2.7 договору газ вважається поставленим незалежно від підписання акту приймання-передачі природного газу споживачем.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених норм договору, обовязок споживача щодо оплати вартості отриманого газу виникає лише у разі підписання обома сторонами акту приймання-передачі. У разі ж не підписання споживачем такого акту необхідною умовою для визнання газу поставленим є доведеність факту безпідставної відмови споживача від підписання акту приймання-передачі.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що до предмету доказування при розгляді даної справи входить зясування питання чи надавався позивачем відповідачеві для підписання акт приймання-передачі газу за листопад 2016 року.

Позивач в суді апеляційної інстанції зазначив, що акт приймання-передачі №2548 від 30.11.2016 направлявся відповідачеві засобами поштового звязку, однак докази його направлення та отримання відповідачем відсутні, оскільки акт було надіслано не рекомендованим, а простим листом. Також, зазначаючи про те, що вказаний акт надавався відповідачеві разом із позовною заявою та перед судовим засіданням і під час засідання в суді першої інстанції, представник позивача не підтвердив відповідні посилання жодними доказами. Із оскаржуваного рішення та протоколу судового засідання господарського суду Полтавської області від 04.09.2017 не вбачається, що в ході судового засідання представник позивача передавав представникові відповідача будь-які документи.

Отже, позивачем всупереч вимогам ч.3 ст.13 ГПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, не доведено факту надання відповідачеві для підписання акту приймання-передачі природного газу за листопад 2016 року, а відтак, на думку колегії суддів, не можна вважати доведеними обставини щодо безпідставної відмови споживача від підписання акту (на які посилається апелянт).

В ході апеляційного провадження позивач також стверджував, що місцевий господарський суд необґрунтовано залишив поза увагою лист оператора ГРМ (ПАТ "Хмельницькгаз") від 24.03.2017, яким підтверджується факт поставки природного газу через власні газові мережі відповідачеві у листопаді 2016 року в обсязі 1,466 тис.куб.м.

Стосовно вказаного аргументу колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст.77 ГПК України щодо допустимості доказів, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки, як було встановлено вище, належним і допустимим доказом факту споживання відповідачем газу у певному обсязі та за погодженою сторонами вартістю є виключно підписаний обома сторонами акт приймання-передачі, суд апеляційної інстанції вважає, що лист оператора ГРМ щодо обсягу спожитого відповідачем у листопаді 2016 року газу таким доказом не є, отже, посилання на нього не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Окрім того, у позовній заяві ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" зазначає, що суму, належну до сплати за листопад 2016 року, ним визначено з розрахунку 8600,00 грн. за1000 куб.м. газу. Разом з тим, згідно з п.3.2 договору вартість 1000 куб.м. газу становить 8412,80 грн., згідно з п.2 додаткової угоди №4 від 28.10.2015, підписаної обома сторонами, до сплати за 1000 куб.м. газу належить 8078,40 грн. Додаткову угоду №5 від 19.10.2016, в якій встановлено вартість 8600,00 грн. за 1000 куб.м. газу (а.с.61), відповідачем підписано не було.

За таких обставин, як обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, із наданих позивачем доказів не вбачається, що сторонами погоджено вартість газу, який поставлявся у листопаді 2016 року, на суму 12607,60 грн. (із розрахунку 8600,00 грн. за1000 куб.м. газу).

Вказаних висновків позивачем не спростовано в ході апеляційного провадження.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом правомірно, з додержанням приписів чинного законодавства та з урахуванням умов укладеного між сторонами договору, відмовлено у позовних вимогах в частині стягнення з відповідача заборгованості за листопад 2016 року в сумі 12607,60 грн. (та, відповідно, у похідних вимогах щодо стягнення 1260,70 грн. штрафу та 1694,86 грн. пені, нарахованих на вказану суму боргу).

Колегія суддів зазначає, що, як встановлено в ході розгляду справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за листопад 2016 року передчасно, оскільки ним не доведено факту надання відповідачеві для підписання акту приймання-передачі газу за вказаний період та, відповідно, не доведено, що ТОВ "Білогіря молокопродукт" безпідставно відмовилося від його підписання. Таким чином, позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання оплати за договором за листопад 2016 року, надавши відповідачеві на підпис відповідний акт приймання-передачі природного газу у встановленому договором порядку.

Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, апелянтом не наведено.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обовязковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 04.09.2017 у справі №917/918/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду на підставі, у строки та в порядку, визначеному ст.287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.01.18

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Крестьянінов О.О.