ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018, м. Дніпро Справа № 904/7951/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.
секретар судового засідання Абадей М.О.
представники сторін:
від позивача: Шокот А.С., довіреність №б/н від 02.01.2018, адвокат
від позивача: Парієв А.О., посвідчення №1 від 01.04.2014, представник
від відповідача: Ковтун Є.Ю., довіреність №б/н від 02.01.2018, представник
від третьої особи-1: не з`явився
від третьої особи-2: Костенко В.В., довіреність №27/34-669 від 22.12.2017, представник
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" НААН України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 у справі №904/7951/17 (суддя Мельниченко І.Ф.; рішення ухвалене о 15:30 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 23.10.2017)
за позовом Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м.Запоріжжя
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Дніпро
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморські районні електричні мережі, м.Приморськ, Запорізька область
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Національної гвардії України, м.Київ
про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів) та відшкодування матеріальних збитків в сумі 50672,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року Запорізький науково-дослідний центр з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" НААН України звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошових коштів в сумі 50672,31 грн. із яких: 46529,68 грн. вартість використаної електричної енергії, 142,60 грн. - річні, 619,56 грн. - інфляція, 1560,24 грн. - пеня, 1820,23 грн. - судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що факт використання електричної енергії відповідачем вже встановлений рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі №90/767/15-г, а також посиланням на обставини, які вказують на безпідставне споживання відповідачем електричної енергії під час перебування військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на території належної позивачу бази відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у с. Набережне Приморського району Запорізької області, що спричинило позивачу й інших матеріальних збитків у вигляді стягнення судом з позивача на користь енергопостачальної компанії сум інфляційних втрат, процентів річних та пені, які прямим чином пов`язані з діями відповідача з використанням електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 у справі №904/7951/17 (суддя Мельниченко І.Ф.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Означене рішення суду вмотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що у період з серпня 2014 року по січень 2015 року саме Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України була використана активна електроенергія на загальну суму 46529,68 грн.; доказів, які б свідчили, що саме Військовою частиною НОМЕР_1 позивачеві завдано збитки, суду також надано не було. За висновком суду не було надано позивачем і доказів, які б свідчили про те, що діями відповідача завдано позивачу позадоговірну шкоду, яка врегульована главою 82 Цивільного кодексу України.

Позивач (ЗНДЦМТ) звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій з означеним рішенням суду не погоджується, вважає його таким, що ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 у справі №904/7951/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги до відповідача задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що факт використання відповідачем електричної енергії на загальну суму 46529,68 грн., що була поставлена енергопостачальником позивачу, а тому є його власністю, вже встановлений рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі №908/767/15-г, яким стягнуто з позивача на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморські районні електричні мережі вартість цієї електричної енергії, а відповідач, використавши електричну енергію, фактично набув її за рахунок позивача, за відсутності правової підстави.
Тому позивач вважає, що оскільки відповідач об`єктивно не може повернути в натурі спожиту ним електричну енергію, грошові кошти за яку стягнуті з позивача, він вважає правомірною свою вимогу про відшкодування вартості спожитої електричної енергії, яка була визначена ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморські районні електричні мережі, та в подальшому її вартість була стягнута з відповідача в судовому порядку. Позивач вказує, що крім вартості безпідставно спожитої електричної енергії відповідачем позивачу були завдані також інші матеріальні збитки, які прямим чином пов`язані з діями відповідача з використання електричної енергії, що знайшло відображення у стягненні з позивача на користь енергопостачальника процентів річних, втрат від інфляції, пені та судових витрат.
Позивач вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що у період часу з серпня 2014 року по січень 2015 року саме Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України була використана активна електроенергія на загальну суму 45529,68 грн., є невірним, оскільки був зроблений судом у відриві від інших доказів, котрі надані та долучені до матеріалів справи, та обставин, які вже встановлені в рішення Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі №908/767/15-г, які свідчать, що представник Військової частини НОМЕР_1 визнає факт розміщення військовослужбовців на базі відпочинку "Хортиця" у визначений у позові період. Вказує, що представник Головного управління Національної гвардії України також визнає розміщення і користування електричною енергією означеним військовим підрозділом на базі відпочинку "Хортиця". Позивач вказує, що пояснення представників сторін у відповідності до вимог статті 32 ГПК України також є доказами, однак в ході розгляду даної справи судом першої інстанції вони взагалі оцінені не були. В таких діях позивач вбачає порушення судом першої інстанції вимог статті 43 ГПК України. За твердженням позивача неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків стали підставою для відмови також й в частині про стягнення збитків, право на відшкодування яких передбачене положеннями статті 22 Цивільного кодексу України.

Відповідач (Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача. Вказує, що наданий позивачем Акт, складений представниками Приморського РЕМ, який не містить дати складання та номеру, ставить під сумнів проведення персоналом Приморського РЕМ 10.12.2014 спроби відключити базу відпочинку "Хортиця" від електромереж. Вважає, що доказів, які б свідчили про те, що у період з серпня 2014 року по січень 2015 року саме військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України була використана активна електроенергія на загальну суму 46529,68 грн. позивач не надав. А в наданих позивачем доказах, інформація, яка б свідчила, що саме Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України завдано збитку останньому, відсутня.

Третя особа-1 (Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго") у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що Господарський суд Запорізької області виніс рішення 05.09.2016 у справі №908/767/15-г, в якому дійшов висновку наявність підстав для стягнення з Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" НААН України на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморський район електричних мереж заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 46529,68 грн., при прийнятті якого дійшов висновку, що перебування військового угрупування на території бази відпочинку "Хортиця" не звільняють від виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №99 від 17.06.2014.
Третя особа-2 (Головне управління Національної гвардії України) у відзиві на апеляційну скаргу заперечує на її задоволенні з тих самих підстав, які навів відповідач.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, а оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Керівник Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" НААН України Парієв А.О. надав суду особисті пояснення відносно спірних обставин, у яких зокрема відзначив, що вживав заходи для з`ясування підстав перебування на базі відпочинку "Хортиця" збройних формувань та отримання компенсації спожитої ними електричної енергії, проте таке відшкодування відповідачем не здійснене. У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату електричної енергії, що була спожита військовими формуваннями на базі відпочинку "Хортиця", у позивача відсутня можливість добровільного виконання судового рішення про стягнення вартості цієї електроенергії на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморські районні електричні мереж, а примусове виконання цього судового рішення державною виконавчою службою спричинить суттєві перешкоди в діяльності позивача. Тому вважав наявними підстави для стягнення вартості спожитої відповідачем електроенергії та спричинених діями відповідача збитків.
Представники відповідача та третьої особи-2 в судовому засіданні заперечували на задоволенні апеляційної скарги з підстав, наведених у своїх відзивах на скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції під час вирішення цього спору встановлено наступні неоспорені обставини.
05.09.2016 Господарським судом Запорізької області розглянуто справу №908/767/15-г, передану Вищим господарським судом України на новий розгляд до суду першої інстанції, за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" про стягнення заборгованості за Договором про постачання електричної енергії №99 від 17.06.2014 на загальну суму 49033,77 грн.
До участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучені: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головне управління Національної гвардії України.
За результатами розгляду зазначеного вище спору, рішенням господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі №908/767/15-г позов задоволений частково. Стягнуто з Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" на користь відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж суму 46529 грн. 68 коп. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, суму 142 грн. 60 коп. - 3% річних, суму 619 грн. 56 коп. - втрат від інфляції, суму 156 грн. 24 коп. - пені та суму 1820 грн. 23 коп. - витрат зі сплати судового збору. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 вказане вище рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 скасовано, в задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж - відмовлено.
24.05.2017 Вищим господарським судом України розглянуто касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (назву якого замінено на Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго"), за результатами розгляду якої постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2016 скасовано, рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 залишено без змін.
Таким чином, 24.05.2017 рішення господарського суду Запорізької області у справі №908/767/15-г від 05.09.2016 набрало законної сили.
За правилами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі №908/767/15-г, господарським судом було встановлено, зокрема, такі факти:
- 17.06.2014 між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж (Постачальник електричної енергії) та Запорізьким науково-дослідним центром з механізації тваринництва Національного науково-дослідного центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" (Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №99 (Договір);
- 13.08.2014 від відповідача на адресу позивача надійшов лист №119 про тимчасове припинення дії договору про постачання електричної енергії №99 від 17.06.2014 з відповідною фіксацією спожитої електричної енергії на 13.08.2014, а саме 000464 кВТ. Також цим листом було повідомлено позивача, що територія земельної ділянки оздоровчого закладу ЗНДЦМТ (база відпочинку "Хортиця" с. Набережне) без попереднього узгодження була зайнята невідомим військовим формуванням;
- 22.08.2014 комісією у складі працівників Приморського РЕМ ВАТ "Запоріжжяобленерго", а саме: заступника начальника зі збуту електроенергії Шутової Т.В., майстрів дільниці Мишкіна Ю.П. та Музалевського Р.А. було складено акт візуального зняття показів електролічильника на базі відпочинку "Хортиця" с. Набережне, та зафіксовано 000548 кВт та зазначено, що тимчасово припинити дію договору неможливо, оскільки територія бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне була зайнята невідомим військовим формуванням з озброєнням. Це військове формування не допустило комісію до тимчасового відключення електричної енергії. Тому електрична енергія продовжувала споживатися базою відпочинку "Хортиця" після 22.008.2014;
- також, 22.08.2014 представниками Приморського РЕМ було складено акт з вимогою підготовити електрообладнання до безаварійного відключення на підставі попередження №99 від 11.08.2014, оскільки інженера не було допущено до електрообладнання споживача для здійснення службових обов`язків по відключенню та опломбуванню електрообладнання;
- 02.09.2014 позивач отримав від відповідача лист №133 про тимчасове припинення дії договору про постачання електричної енергії №99 від 17.06.2014 з 01.098.2014, з відповідною фіксацією спожитої електроенергії на 31.08.2014, а саме 000644 кВт, в зв`язку з закінченням відновлювальних робіт на базі відпочинку "Хортиця" с. Набережне Приморського району і відсутністю постачання електроенергії. Додатком до листа також додано копію платіжного документа про сплату спожитої електроенергії за серпень 2014 року;
- ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж не було здійснено відключення постачання електроенергії до бази відпочинку "Хортиця" с. Набережне Приморського району, відповідач також не здійснив самостійного відключення своїх об`єктів від енергопостачання. Тому у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2014 року продовжувалось постачання електричної енергії;
- 03.11.2014 відповідач отримав відповідь з Головного управління Національної гвардії України, згідно якої стало відомо, що на базі відпочинку "Хортиця" розміщений підрозділ Національної гвардії України та що розміщення зазначених військовослужбовців було запропоноване і погоджено з Приморською районною адміністрацією;
- позивач у період з вересня 2014 року по січень 2015 року поставив електричну енергію на загальну суму 46529,68 грн., направив відповідачу акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію та відповідні рахунки для оплати. Однак вказана в рахунках сума в установлений договором строк відповідачем сплачена не була;
- факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію в розмірі 46529,68 грн. підтверджується матеріалами справи.
За висновком Господарського суду Запорізької області у вказаному вище судовому рішенні, з матеріалів справи слідує, що зобов`язання сторін за договором не припинені, договір в установленому законом порядку не розірваний та станом на день слухання справи є чинним. Також судом не встановлено й наявність обставин, за яких відповідач звільняється від виконання зобов`язань за чинним правочином. Щодо правових підстав перебування військового угрупування на території бази відпочинку відповідача, то слід зазначити, що згідно листа Служби безпеки України вих. №17/12656, з 12.08.2014 на території бази відпочинку "Хортиця", за погодженням з місцевими органами влади, тимчасово розміщені підрозділи мобільного угрупування "Полісся". Згідно ж листа т.в.о. першого заступника командувача Національної гвардії України за погодженням з головою Приморської районної державної адміністрації Запорізької області були розміщені на території бази відпочинку "Хортиця" з метою посилення охорони та оборони морського узбережжя відповідно до розпорядження керівника антитерористичної операції. Інших даних щодо підстав перебування військового угрупування на території бази відпочинку відповідача учасниками судового процесу не надано. Проте, зазначені вище листи, пояснення третіх осіб та доводи відповідача щодо перебування військового угрупування на території бази відпочинку "Хортиця" не спростовують висновків суду та не звільняють відповідача від виконання обов`язків за чинним договором про постачання електричної енергії №99 від 17.06.2014. Більш того, правовідносини відповідача з будь-якими третіми особами, які знаходяться на його території, не є предметом доказування у даній справі. Відповідач, в свою чергу, не позбавлений можливості судового захисту своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у порядку і спосіб встановлений законом.
Також як встановлено Господарським судом Запорізької області у вказаному вище судовому рішенні, є доведеним факт порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань, а тому у заявлених періодах прострочки їх виконання підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 142,60 грн. - 3% річних, 619,56 грн. - втрат від інфляції, 1560,24 грн. пені та сума 1820,23 грн. витрат зі сплати судового збору.
Відтак в силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, у даній справі не підлягає доказуванню факт, що в період з вересня 2014 року по січень 2015 року ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж здійснило постачання на об`єкт - базу відпочинку "Хортиця" у с.Набережне електричну енергію, загальна вартість якої становила 46529,68 грн., а у позивача у даній справі (Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" виникло грошове зобов`язання з оплати вартості цієї електричної енергії та додаткових нарахувань в сумі 142,60 грн. - 3% річних, в сумі 619,56 грн. втрат від інфляції, в сумі 1560,24 грн. пені та в сумі 1820,23 грн. витрат зі сплати судового збору.
Зазначені обставини стали приводом для звернення позивача із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування збитків, який є предметом розгляду в даній справі.
Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що електрична енергія поставлена у період з серпня 2014 року по січень 2015 року на базу відпочинку "Хортиця" (за поставку та використання якої з позивача рішенням суду були стягнуті грошові кошти в сумі 46529, 68 грн.), була безпідставно використана відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Керуючись нормами статті 1212 Цивільного кодексу України, позивач вказує на обов`язок особи, яка безпідставно набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи, повернути потерпілому це майно.
Оскільки відповідач об`єктивно не може повернути в натурі спожиту ним електричну енергію, грошові кошти за яку стягнуті з позивача (в сумі 46529,68 грн.), останній вважає правомірним стягнути ці кошти на свою користь з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, тобто відповідача у даній справі.
Також позивач вважає, що крім вартості безпідставно використаної електричної енергії, відповідачем позивачу завдані збитки, які прямим чином пов`язані з діями відповідача з використання електричної енергії, які знайшли своє відображення у стягненні з позивача грошових коштів в сумі 4142,63 грн. (142,60 грн. - річні, 619,56 грн. - інфляція, 1560,24 грн. - пеня, 1820,23 грн. - судовий збір).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що доказів, які б свідчили про те, що у період з серпня 2014 року по січень 2015 року саме Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України була використана активна електроенергія на загальну суму 46529, 68 грн., як і доказів, які б свідчили, що саме Військовою частиною НОМЕР_1 позивачеві завдано збитки, суду надано не було.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
З наданих позивачем до матеріалів справи письмових доказів, а саме: копія листа №119 від 13.08.2014 начальнику Приморського РЕС, копії листа голові Приморської міської ради №120 від 13.08.2014, копії заяви МЩ МВС Служби безпеки України Голові Приморської міської ради №194 від 13.10.2014, копії заяви Головному військовому прокурору України, Військовому прокурору Запорізького гарнізону №204 від 30.10.2014, копії листа голові Приморської державної адміністрації №209 від 05.11.2014, копії листа Головного управління Національної гвардії України №225 від 02.12.2014, копії листа Служби безпеки України №226 від 08.12.2014, копії повторного листа приморської районної державної адміністрації №227 від 08.12.2014, копії повторного листа голові Запорізької обласної державної адміністрації №228 від 08.12.2014, копії відповіді начальнику Приморської РЕС №231 від 11.12.2014, копії листа Головного управління Національної гвардії України №259 від 11.02.2015, копії заяви Військовому прокурору Запорізького гарнізону №266 від 24.02.2015, копії листа Президенту НААН №171 від 27.02.2015, копії листа МО України №281 від 05.03.2015, копії заяви військовому прокурору Запорізького гарнізону №360 від 21.08.2015, копії звернення Приморської РЕМ, НКРЕ №393 від 23.09.2015, копії відповіді Національної гвардії України №3/28-4026 від 13.10.2014, копії відповіді Приморської міської ради №01-34/1822 від 29.10.2014, копії відповіді Міністерства оборони України №131/2/5937 від 22.10.2014, копія відповіді Генеральної прокуратури України №10/2/1-р від 10.11.2014, копія відповіді Запорізької обласної державної адміністрації №09755/08-44 від 08.12.2014, копія відповіді військового прокурора Запорізького гарнізону №3704 вих. 14 від 02.12.2014, копія відповіді Служби безпеки України №17/526 від 13.01.2015, копія відповіді Національної гвардії україни №3/25/1-447 від 23.01.2015, копія відповіді Приморської міської ради №01-24/2096 від 18.12.2014, копія відповіді НГУ №3/10/3-17-79 від 14.02.2015, копія повідомлення Приморського РЕМ №71/10/347 від 31.03.2016, копія відповіді Збройних Сил України №03/216/376 від 24.03.2015 - судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звертався до державних органів, органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів та збройних сил з метою з`ясування підстав перебування на базі відпочинку "Хортиця" збройних формувань, з питання відключення даної бази від електропостачання, оскільки позивач не мав доступу до електроустановок цього об`єкту, а також з питання відшкодування вартості електричної енергії спожитої цими збройними формуваннями (а.с. 118-148 том 1).
Так листом Головного управління Національної гвардії України від 28.10.2014 №3/28-4026 позивача було поінформовано про підстави розміщення підрозділів Національної гвардії України на території бази відпочинку "Хортиця" в с. Набережна Приморського району Запорізької області, а саме - розпорядження керівництва антитерористичної операції.
На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на Акт від 10.12.2014, що був складений представниками Приморського РЕМ інженером з техаудиту Мараквелідзе Г.З., майстром дільниці Музалевським Р.А, заступником начальника Шутовой Т.В. про те, що в присутності представників мобільного військового угрупування "Полісся" по питанню відключення бази відпочинку "Хортиця" за використання електроенергії без договору та за несплату спожитої електроенергії претензією вих. №71/39/67 від 27.11.2014 було повідомлено керівництво Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва про відключення бази відпочинку від електромереж 10.12.2014 з 10.00 год., але відключення електроустановки не відбулося, бо військове формування, яке знаходилось на території бази не надало доступ персоналу Приморського РЕМ до відключення електроустановки (а.с. 52 том 1).
Як вбачається із вказаного вище Акту, останній складений представниками Приморського РЕМ в присутності представників Оперативно-мобільного угрупування "Полісся", представники якого від підписання цього акту відмовились.
Таким чином, за висновком суду першої інстанції, вказаний вище Акт не свідчить про порушення прав позивача саме Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Колегія суддів вважає, що оскільки за змістом вказаного Акту безпосередньо не згадується Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, цей доказ не є прямим доказом причетності відповідача до безпідставного споживання електроенергії на зазначеній базі відпочинку "Хортиця", але разом із іншими доказами може підтверджувати такий факт.
Так судом апеляційної інстанції встановлено з відповідей Головного управління Національної гвардії України від 08.12.2014 №225 (а.с. 135 том 1) та т.в.о. начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 24.03.2015 №281 (а.с. 129 том 1), що з 12.08.2014 на території бази відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " розміщувалися мобільні підрозділи Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ), які підпорядковані оперативно-мобільному угрупуванню "Полісся" Збройних Сил України. При цьому повідомлено, що питання щодо оплати спожитої електроенергії Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України відноситься до компетенції Національної гвардії України, оскільки згадана військова частина не входить до складу збройних сил.
Разом із цим судом апеляційної інстанції встановлено, що наданими Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідачем-1) доказами, а саме витягами з наказів командира частини від 03.11.2014 №45, від 17.12.2014 №81, від 28.01.2015 №18 підтверджується той факт, що (а.с. 94-115 том 1) військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 перебували у відрядженнях у складі оперативно-мобільного угрупування "Полісся".
Тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем Акт від 10.12.2014 не може бути прийнятий судом як належний доказ (тобто доказ, на підставі якого можна встановити обставини, які входять в предмет доказування) на підтвердження причетності військових підрозділів відповідача до споживання електричної енергії на означеній базі відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". В цій частині мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Щодо головного висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів, вважає його таким, що відповідає встановленим судом обставинам даної справи з таких міркувань.
Предметом доказування у даній справі, зокрема, є обставина чи є відповідач тією особою, яка дійсно спожила без договору електроенергію, а відтак набула за рахунок позивача майно без достатньої правової підстави; чи є відповідач особою, яка має нести повну майнову відповідальність перед позивачем у такому випадку.
Як вказує у своїх поясненнях відповідач, з метою здійснення відшкодування витрат за комунальні послуги та енергоносії протягом 2015 року Головне управління Національної гвардії України неодноразово зверталося до позивача з пропозиціями (листи від 23.09.2015 №3/25/1-П-619 та від 13.10.2015 №3/25/1-П-720, П-619/1) укласти договори оренди нерухомого майна та відшкодування витрат на комунальні послуги і енергоносії. Натомість позивачем не було вчинено будь-яких дій щодо укладання вказаних договорів. Крім того, позивач надсилав проекти таких договорів для їх укладання з Квартирно-експлуатаційним відділом Збройних Сил України, а не до Національної гвардії України, що підтверджується змістом листа позивача від 21.08.2015 №360. Таким чином, за твердженням відповідача, за відсутності укладеного договору оренди нерухомого майна у Національної гвардії України відсутні правові підстави для відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, зважаючи на те, що згідно з статтею 22 Закону України "Про Національну гвардію України" фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом. Також Головне управління Національної гвардії України (лист від 23.01.2015 №3/25/1-447) зверталося до позивача з пропозицією щодо безкоштовного розміщення підрозділів Національної гвардії України відповідно до Закону України Про благодійну діяльність та благодійні організації", на що згоди від позивача не надійшло. Крім цього, Головне управління Національної гвардії України звертає увагу суду на те, що окремий облік електричної енергії, яка використовувалась підрозділами Національної гвардії України, не вівся, що виключає можливість установити фактичну кількість електричної енергії, спожитої Національною гвардією України у відповідні періоди.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 72-80 том 1) відповідач є юридичною особою, яка є державною організацією з місцезнаходженням у місті Дніпро. Засновником відповідача є Головне управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, а органом управління - Головне управління національної гвардії.
Матеріали справи свідчать, що на означеній базі відпочинку "Хортиця" у спірному періоді перебували окремі підрозділи відповідача у складі оперативно-мобільного угрупування "Полісся", яке знаходилось у оперативному підпорядкуванні Міністерства оборони України.
Таким чином, матеріалами справи доведено, що оскільки військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України були причетними у спірному періоді до споживання електроенергії на означеній базі відпочинку "Хортиця" під час виконання ними своїх службових обов`язків, то відповідача у даній справі слід визнати особою, яка є учасником цивільних правовідносин із позивачем, які виникли внаслідок таких дій.
Згідно положень статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
За приписами статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Отже, щодо характеру спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що особа, яка спожила електроенергію за рахунок позивача, без достатньої правової підстави, в силу приписів статей 1212 та 1213 Цивільного кодексу України, зобов`язана відшкодувати вартість такого майна (електроенергії), оскільки такий енергетичний ресурс не може бути повернутий в натурі.
Разом із цим, щодо обсягу майнової відповідальності відповідача, то слід врахувати також на ту обставину, що, як встановлено судом, окремі військові підрозділи відповідача тимчасово діяли у складі оперативно-мобільного угрупування "Полісся" і таким чином, наразі з матеріалів справи вбачається, що до майнової відповідальності за споживання електричної енергії на означеній базі відпочинку "Хортиця" у спірному періоді можуть бути притягнуті Збройні Сили України.
Така обставина виключає покладання на відповідача повної майнової відповідальності за увесь обсяг спожитої електричної енергії без з`ясування осіб відповідальних за розміщення, матеріальне забезпечення та утримання військових підрозділів на базі відпочинку "Хортиця".
Відповідно до термінів, наведених у статті 1 Закону України "Про оборону України":
військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій;
органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також військові комісаріати, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно положень статті 1 Закону України "Про Збройні Сили України" та положень статті 1 Закону України "Про Національну гвардію України" Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України, у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом, а Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.
При цьому, ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища.
Відповідно до положень статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України", збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом.
За статтею 14 Закону України "Про Національну гвардію України" за вчинення протиправних дій та бездіяльність військовослужбовці Національної гвардії України несуть дисциплінарну, матеріальну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом. Шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу управління Національної гвардії України, військовослужбовцями Національної гвардії України при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частиною першої статті 13 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичної операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв`язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.
Так статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України визначено що, збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробить для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Необхідною умовою відповідальності за заподіяння збитків є наявність складу правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправна поведінка заподіювача збитків, причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача збитків, а також вина.
Відсутність хоча б одного з перелічених елементів звільняє від відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Відповідно до частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, при розгляді даної справи встановлено, що між сторонами відсутні договірні зобов`язання, в той час як стягнення збитків у господарських відносинах є можливим лише при наявності зобов`язальних відносин між сторонами або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.
До того ж, для притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування збитків необхідно, щоб порушення зобов`язання дійсно спричинило отримання кредитором збитку.
Наразі доказів фактичної сплати позивачем грошових коштів на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі №908/767/15-г, а відтак спричинення позивачу реальних збитків, в матеріали даної справи не надано.
Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що доказів, які б свідчили, що саме відповідачем позивачеві завдано збитки у заявленому до стягнення розмірі, надано не було.
Не було надано позивачем і доказів, як б свідчили про те, що діями відповідача завдано позивачу позадоговірну шкоду, яка врегульована главою 82 Цивільного кодексу України, оскільки за загальними підставами відповідальності за завдану шкоду, які визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, підлягає відшкодуванню в повному обсязі майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особи, яка завдала таку шкоду.
Між тим наявні у даній справі докази не надають суду можливості здійснити остаточну оцінку на предмет правомірності означених дій відповідача, який діяв у складі оперативно-мобільного угрупування "Полісся" для виконання поставлених перед ним завдань.
Відтак доводи апеляційної скарги позивача щодо неповного з`ясування обставин справи та невідповідності висновків обставин справи не знайшли свого підтвердження при перевірці спірних обставин наданими до справи доказами та не спростовують правомірності головного висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про повну відмову в задоволенні позовних вимог. Тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" НААН України - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 у справі №904/7951/17 - залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Запорізький науково-дослідний центр з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" НААН України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 05.02.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна