РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018Справа № 910/18962/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

про стягнення 43 483, 35 грн.

за участю представників:

від позивача: Палькевич Н.С. - представник за довіреністю № 169 від 21.12.17 р.

від відповідача: Федорін І.В. - представник за довіреністю № 7-5/103 від 11.01.18 р.;

Медведєва Я.С. - представник за довіреністю № 7-5/101 від 11.01.18 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (далі - ТОВ "Київоблгаз Збут", позивач) з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - ГТУЮ у Київській області, відповідач) про стягнення 43 483, 35 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань щодо своєчасної сплати вартості наданих послуг з постачання природного газу за період з січня по березень 2017 р., внаслідок чого у ГТУЮ у Київській області утворилась заборгованість.

У позові ТОВ "Київоблгаз Збут" просить суд стягнути з відповідача борг за вказані послуги у сумі 40 862,76 грн., інфляційну складову боргу у сумі 1 977,62 грн. та 3 % річних у сумі 642,97 грн., що разом складає 43 483, 35 грн.

Провадження у справі за вказаним позовом було порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2017 р.

Згідно з ухвалою господарського суду міста Києва від 11.01.2018 р. розгляд справи в суді здійснювався у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін відповідно до правил, визначених новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 р.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги обгрунтував, повідомив про сплату відповідачем суми основного боргу, просив задовольнити позов в частині несплаченої заборгованості.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили, зазначили, що договірні відносини між сторонами на 2017 рік були оформлені тільки у жовтні 2017 р., а тому заявлені у позові вимоги, зобов'язання за якими не зареєстровані в органах казначейства, не підлягають задоволенню. Просили відмовити у позові.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

21.11.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (постачальник) та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області (споживач) був укладений договір на постачання газу для потреб непобутових споживачів № 11410YDDP7DB116 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу природний газ у 2016 році, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2 договору річний плановий обсяг постачання газу становить до 9,825 тис.куб.м.

Згідно з п. 2.3 договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

Пунктом 3.2 договору визначено, що ціна газу становить 8 698,12 грн. за 1000 куб.м.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 годин першого дня місяця до 07.00 годин першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п. 4.2.1 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.

Згідно з п. 4.2.3 договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У подальшому, додатковими угодами до договору № 2 від 30.12.2016 р. та № 3 від 23.01.2017 р., строк дії договору був продовжений до 28.02.2017 р.

Отже, вказаний договір почав діяти з 21.11.2016 р. та продовжив свою дію до 28.02.2017 р.

Також судом встановлено, що після закінчення дії вказаного договору (починаючи з березня 2017 р.) та до укладення між сторонами іншого договору на постачання природного газу - № 41DBKVz1898-17 від 31.10.2017 р., надання послуг з постачання природного газу ГТУЮ у Київській області здійснювалось ТОВ "Київоблгаз Збут" (позивачем) без укладання договору.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що на виконання своїх зобов'язань у період з січня 2017 р. по березень 2017 р. позивач надав ГТУЮ у Київській області послуги з постачання природного газу на суму 40 862,76 грн. Вказане підтверджується актами приймання-передачі природного газу № КОЗ00003113 від 31.01.2017 р., № КОЗ00004521 від 28.02.2017 р., № КОЗ00008454 від 31.01.2017 р.

Проте, зі свого боку зобов'язання з оплати вартості названих послуг відповідач виконав неналежним чином, оплату наданих йому послуг на вказану суму не здійснив.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Отже, суд вважає, що у березні 2017 р. договірні відносини між сторонами з поставки газу були оформлені спрощеним способом, які є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань у цей період. При цьому чинне законодавство не встановлює спеціальних вимог до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 22.12.2017 р. ГТУЮ у Київській області звернулось до ТОВ "Київоблгаз Збут" з листом № 10-2/515, у якому просило зарахувати кошти у сумі 40 862,76 грн., які є переплатою за кодом енергетичної ідентифікації суб'єкта (ЕІС) № 56Х20J у місті Яготин, Переяслав-Хмельницького ТВР та у місті Миронівка, Кагарлицього району ТВР, в якості погашення заборгованості у сумі 40 862,76 грн. перед ТОВ "Київоблгаз Збут" за кодом ЕІС № 56Х20J у смт. Іванків, Вишгородського району (що є предметом розгляду у даній справі).

Вказане зарахування коштів було прийнято позивачем в якості оплати ГТУЮ у Київській області основного боргу у сумі 40 862,76 грн. за надані ТОВ "Київоблгаз Збут" послуги у період з січня по березень 2017 р., чого не заперечували сторони у судовому засіданні.

Отже, здійснивши у такий спосіб оплату заборгованості на вказану суму, відповідач припинив відповідне грошове зобов'язання у сумі 40 862,76 грн., тому провадження у цій частині позовних вимог необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Щодо сплаченої ГТУЮ у Київській області суми у розмірі 17 091,81 грн., про яку вказував відповідач у своєму відзиві, суд зазначає, що вона є окремим платежем передбаченим п. 11.5 договору № 11410YDDP7DB116 від 21.11.2016 р., в редакції додаткової угоди № 3 від 23.01.2017 р., за збільшення обсягів споживання газу, а тому до заявленої до стягнення суми основного боргу, яка виникла на підставі актів приймання-передачі природного газу № КОЗ00003113 від 31.01.2017 р., № КОЗ00004521 від 28.02.2017 р., № КОЗ00008454 від 31.01.2017 р., не відноситься.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 1 977,62 грн. та 3 % річних у сумі 642,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи відповідача, про те, що вини відповідача у простроченні оплати наданих послуг немає, оскільки зобов'язання з оплати наданих послуг повинно оформлюватись сторонами шляхом укладання відповідного договору із проведенням процедури державної закупівлі та подальшої реєстрації зобов'язань в органах казначейства, є необгрунтованими з огляду на те, що спосіб захисту майнового інтересу стягнення матеріальних втрат (3 % річних та інфляційної складової боргу) не носить характеру штрафних санкцій, а є складовою частиною основного боргу.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши власний перерахунок суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 977,62 грн. та 3 % річних в сумі 614,35 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки таке нарахування здійснюється на наступний день після закінчення строку, встановленого 4.2.3 договору для оплати послуг (до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу), що впливає на правильність розрахунку.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення 43 483, 35 грн. в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" про стягнення основної заборгованості в сумі 40 862,76 грн. закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення 2 620,59 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 15, ідентифікаційний код 34481907) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (04108, м. Київ, проспект Свободи, буд. 2Г, літ. А, ідентифікаційний код 39592941) інфляційні втрати у сумі 1 977 (одна тисяча дев'ятсот сімідесят сім) грн. 62 коп., 3 % річних у сумі 614 (шістсот чотирнадцять) грн. 35 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 582 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят дві) грн. 53 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 29 січня 2018 року.

Повний текст рішення буде складено 2 лютого 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.