КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2018 р. Справа№ 910/11047/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 31.01.2018

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2017 (повний текст рішення складено 25.09.2017) у справі №910/11047/17 (суддя О.М. Спичак )

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 99000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариства "Домінанта" про стягнення 99 000,00 грн страхового відшкодування.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму завданих збитків, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір яких становить суму 99 000 грн. відповідно до встановлених Полісом № АК/16545256 лімітів страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №910/11047/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" 99 000,00 грн. страхового відшкодування.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позові.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також апелянт зазначив, що позивач не звертався до нього із вимогою про виплату страхового відшкодування, тому на час подання позовної заяви права позивача не були порушені відповідачем, отже заявлений позов є передчасним.

Позивач, відповідно до ст. 263 ГПК України, відзив не подавав. Проте, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гончаров С.А., Коротун О.М. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/11047/17 у судовому засіданні.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.12.2017, у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, для розгляду справи №910/11047/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Вказана судова колегія прийняла апеляційну скаргу до свого провадження та ухвалила постанову у даній справі.

Представник апелянта та третьої особи, в судове засідання від 29.01.2017 не з'явились, проте, як вбачається з матеріалів справи були повідомлені про місце, час та дату судового засідання належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи без участі ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група".

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі чого, колегія суддів розглядає справу без участі представників сторін та третьої особи.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду міста Києва - слід залишити без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено обставини, які сторонами неоспорюються.

28.03.2017 водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Балківська, 9А в м. Одеса, здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Згідно з постановою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2017 у справі №3/522/є3199/17 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 вимог ПДР України, якого визнано винним за ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем (страховик) та ТОВ "Порше Лізинг Україна" (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-0157/13/0164 (надалі - Договір страхування), зі строком дії з 01.04.2013 по 31.03.2018, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, (надалі також - застрахований автомобіль).

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Дорожньо-транспортна подія, яка сталася 28.03.2017 відповідно до норм чинного законодавства, була визначена страховим випадком.

Відповідно до ремонтної калькуляції, складеної 20.04.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 185 562,49 грн.

На підставі заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу відповідно до рахунку № ZCC0006237 від 21.04.2017, ПрАТ "СК "Українська страхова група" було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № ПСКА-6903 від 03.05.2017 транспортного засобу "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, а також встановлена сума страхового відшкодування у загальному розмірі 181 355,97 грн.

Позивач свої зобов'язання перед страхувальником за договором страхування наземного транспорту виконав належним чином, перерахувавши на рахунок ТОВ "Джерман-Автоцентр" (страхове відшкодування 28-0199-0157/13/0164 від 15.03.2016 стр. Акт ПСКА-6903 від 03.05.2017 Порше Лізинг Україна, ТОВ "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, без ПДВ ) 181 355,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8322 від 04.05.2017 та платіжним дорученням № 8377 від 05.05.2017.

Як вбачається із матеріалів справи, з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення з автомобілем "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний зазначеному автомобілю.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТДВ "Страхове товариство "Домінанта" та власником автомобіля "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2, було укладено договір обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту поліс АК/16545256, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2.

Таким чином, ПрАТ "СК "Українська страхова група" відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та статей 993 і 1191 Цивільного кодексу України, отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме - до страхової організації, якою здійснено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2, тобто до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта".

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статтю 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 у справі №910,3650,16.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з п. 7.39 Методики, винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, застрахований транспортний засіб "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, - 2012 рік, строк експлуатації даного транспортного засобу не перевищує 7 років, елементи кузова, що мають корозійні пошкодження - відсутні.

Також з матеріалів справи не вбачається, що вказаний транспортний засіб експлуатувався в інтенсивному режимі, а також те, що автомобіль експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 Методики.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду, що коефіцієнт фізичного зносу є таким, що дорівнює нулю.

Відповідно до Полісу № АК 1645256 розмір франшизи становить 1000,00 грн, а ліміт відповідальності становить 100 000,00 грн.

Отже, з урахуванням норм статей 12,22 та 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування з урахуванням франшизи (1 000,00 грн.) становить суму 99 000,00 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач не звертався безпоседеньо до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування не обгрунтовані, з огляду на те, що стаття 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено обов'язок звернутися до страховика із заявою на отримання страхового відшкодування регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. До нового кредитора - позивача - обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Таким чином, на переконання колегії суддів, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відповідачем порушено, тому вони підлягають судовому захисту.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №910/11401/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №910/11401/17 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2017 року у справі №910/11047/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2017 року у справі №910/11047/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11047/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено 02.02.2018.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк