ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2018 року м. Дніпро Справа № 904/7872/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орендабуд" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2017, ухвалене суддею Татарчуком В.О., повний текст складено 13.11.2017, у справі № 904/7872/16

за позовом Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орендабуд"

про стягнення плати за використання об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орендабуд" про притягнення товариства (відповідача) до майнової відповідальності, стягнувши з нього на користь позивача п'ятикратний розмір плати за використання об'єктів благоустрою в районі пр. Газети Правда (пр. Слобожанського), 2-Ж у м. Дніпро не за цільовим призначенням без укладання відповідного договору з позивачем за період з 20.05.2016 по 30.01.2017 в сумі 102 739, 50 грн.

Позовні вимоги наведені з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог від 30.01.2017 - а.с. 50-51, т. 2).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 у справі № 904/7872/16 в задоволенні позову відмовлено; судові витрати у справі покладено на позивача.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради залишено без задоволення; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 у справі №904/7872/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі касаційну скаргу Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради задоволено частково; скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 904/7872/16; справу № 904/7872/16 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Скасувавши судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі та направляючи справу на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області, Вищий господарський суд України зазначив, що позивач неодноразово подавав заяви про зменшення та збільшення позовних вимог. Відповідно до останньої заяви про збільшення позовних вимог від 30.01.2017 (а.с. 50-52, т. 2) просив стягнути з відповідача 102 739, 50 грн, що є платою у п'ятикратному розмірі за користування об'єктами (елементами) благоустрою за період з 20.05.2016 року по 30.01.2017 року, виходячи з того, що площа об'єктів благоустрою становить 39,5 м2, а плата за 1 день їх використання - 80,58 грн. Суд першої інстанції зазначив, що не приймає до розгляду цю заяву (абз. 9 стор. 3 рішення). Водночас, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, однією з підстав для відмови у позові визначає те, що позивач не підтвердив, що "площа спірного об'єкта становить 39,5 м2", тобто, правову оцінку суд здійснює саме з розрахунку на суму 102739,50 грн. Отже, з одного боку суд вказав про те, що така заява про збільшення не приймається, а з іншого - вирішує спір, виходячи з позовних вимог, що заявлені у цій заяві. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення, на такі суперечливі висновки місцевого господарського суду не звернув уваги. Висновки суду апеляційної інстанції щодо дотримання судом першої інстанції норми ст. 22 ГПК України в постанові не наведені. Окрім того, суди обох інстанцій достеменно не з'ясували правових підстав позову про притягнення відповідача до майнової відповідальності і не встановили правової природи заявленої до стягнення суми, у зв'язку з чим неправильно визначили предмет доказування у справі. Суд апеляційної інстанції у постанові лише процитував норму ст. 217 Господарського кодексу України, яка, зокрема, встановлює, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2), а також до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Водночас, висновок про те, як ця норма застосовується до спірних правовідносин, та який з видів санкцій є предметом позову у цій справі, чітко не зазначив. З'ясування цих обставин має суттєве значення, оскільки це впливає на юридичну кваліфікацію правовідносин сторін та правильне застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Висновки судів про відмову в позові з підстав визначення різної площі у актах зроблені з порушенням вимог ч. 2 ст. 43 ГПК України, яка визначає, що ніякі докази не мають для суду наперед установленої сили. Це означає, що кожен доказ підлягає оцінці господарським судом разом з іншими доказами у сукупності. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Посилання суду першої інстанції на неможливість достовірно установити, який саме об'єкт належить відповідачу, оскільки "фотографія, яка є додатком до акту № 08 від 19.05.2016, є ідентичною фотографії, яка додана позивачем в якості доказу до акту № МВ-16/52 від 05.10.2016", суперечать ч. 1 ст. 35 ГПК України, яка визначає, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнає та не оспорює, що за адресою пр. Слобожанський, 2ж знаходиться належний йому магазин літ. А-1, загальною площею 46,1 м2, що займає земельну ділянку площею 55 м2. Суд першої інстанції не обґрунтував, в чому саме у нього сумніви щодо достовірності цих обставин. Окрім того, судом апеляційної інстанції допущено порушення порядку розподілу між сторонами тягаря доказування обставин справи (ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України), оскільки на позивача покладено обов'язок доведення тієї обставини, що спірний об'єкт є саме тимчасовою спорудою, хоча саме відповідач посилається на цю обставину, як на підставу своїх заперечень. Зважаючи на предмет позову, позивач повинен довести лише факт користування відповідачем об'єктом благоустрою за відсутності договору, а відповідач для звільнення себе від відповідальності повинен довести, що не порушував майнові права або законні інтереси позивача у справі. Постанова суду базується на припущенні, що "об'єкт може бути віднесений до об'єктів нерухомого майна, а не до тимчасових споруд". Посилання суду апеляційної інстанції на те, що цей об'єкт є нерухомим майном, оскільки проведена державна реєстрація права власності на це майно, є безпідставним. Суд помилково не врахував, що підставою такої реєстрації є рішення суду (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), яке скасовано, що є підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), оскільки судовий акт, який скасовано, не породжує жодних правових наслідків. Суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно складена станом на 25.02.2016, тобто, до ухвалення постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016. Обставини щодо внесення до реєстру запису про скасування державної реєстрації прав у зв'язку із скасуванням судового рішення судом апеляційної інстанції не перевірялися, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 47 ГПК України, відповідно до якої судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

При новому розгляді справи ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2017 замінено позивача процесуальним правонаступником: "комунальним підприємством "Благоустрій міста" Дніпропетровської міської ради".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2017 у справі № 904/7872/16 позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орендабуд" на користь Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради 102 739, 50 грн. - п'ятикратний розмір плати за використання об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням, 1 847, 52 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин самовільного використання відповідачем об'єкту благоустрою міста не за його цільовим призначенням без укладення договору із позивачем, у зв'язку з чим позивачем за період з 20.05.2016 по 30.01.2017 нараховано п'ятикратний розмір плати в сумі 102 739, 50 грн. Відповідач визнає та не оспорює, що за адресою пр. Слобожанський, 2ж знаходиться належний йому магазин літ. А-1, загальною площею 46,1 кв.м, що займає земельну ділянку площею 55 кв.м. Документи, що підтверджують правомірність перебування наведеного об'єкту відповідача за вказаною адресою, в матеріалах справи відсутні. Порядком передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровськ в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг, затвердженим рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013 №39/35, встановлено відповідальність за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме за самовільне зайняття території (частини території) об'єкта благоустрою населеного пункту. Суд першої інстанції не погодився з посиланням відповідача на те, що спірна сума є адміністративно-господарською санкцією. Стосовно визначення позивачем в актах різної площі суд зазначив, що згідно з Технічним паспортом, виготовленим ТОВ "АТТЕКС", на магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: пр. Газети "Правда", 2Ж, станом на 29.09.2015 загальна площа цього об'єкту складає 46,1 кв.м, а площа займаної земельної ділянки під магазином становить 55 кв.м.; відповідно до останньої заяви про збільшення позовних вимог від 30.01.2017 позивач просить стягнути з відповідача плату у п'ятикратному розмірі за користування об'єктами (елементами) благоустрою виходячи з того, що площа об'єктів благоустрою становить 39,5 кв.м. Таким чином, позивачем при розрахунку суми позовних вимог використано дані щодо площі об'єкта благоустрою менші, ніж площа магазину відповідача згідно з матеріалами справи. Місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача, що розміщена за спірною адресою споруда є нерухомим майном, про що включені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про те, що спірне майно належало ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Бабушкінського районного суду від 25.01.2016 у справі № 200/25290/15-ц та відомості включені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Щодо наведеного суд зазначив, що підставою реєстрації нерухомого майна було вказане рішення суду, яке скасовано постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016, і ця обставина є підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав, оскільки судовий акт, який скасовано, не породжує жодних правових наслідків.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Орендабуд" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на ті обставини, що в обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що предметом доказування у справі є наявність чи відсутність підстав для застосування до відповідача майнової відповідальності за шкоду, завдану внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою; що з матеріалів справи вбачається, що відповідач визнає та не оспорює, що за адресою пр. Слобожанський, 2ж, знаходиться належний йому магазин літ. А-1, загальною площею 46,1 кв.м, що займає земельну ділянку площею 55 кв.м; зазначений факт підтверджується договором про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра № 700, декларацією про початок виконання будівельних робіт від 11.05.2017 та декларацією про готовність до експлуатації вказаного об'єкта від 11.05.2017; однак, документи, що підтверджують правомірність перебування наведеного об'єкту відповідача за вказаною адресою в матеріалах справи відсутні. Проте, за доводами відповідача, в якості доказів правомірності накладення та застосування штрафних санкцій позивач надав до суду відповідні акти з додатками у вигляді фото нерухомого майна, однак на цих фото зафіксовані різні об'єкти і лише один з яких належить відповідачу, тоді як решта зафіксованого фото нерухомого майна відповідачу не належить. З урахуванням цього, на думку відповідача, відповідні акти не можуть бути доказами неправомірності використання відповідачем об'єктів благоустрою як такі, що складені неналежним чином; відповідно, прийняття судом таких доказів відповідач вважає неприпустимим. Відповідач не погоджується з твердженням суду першої інстанції, наведеним у судовому рішенні, про те, що відповідач посилався на визначення спірної суми як адміністративно-господарської санкції, таке твердження вважає безпідставним, оскільки ні в своїх запереченнях, поясненнях, ні в судовому засіданні не стверджував, що вказані санкції є адміністративно-господарськими. Штрафні санкції, про застосування яких просить позивач, є одним з видів господарських санкцій, які відповідно до ст. 216 ГК України можуть застосовуватись до учасників господарських відносин лише на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором. Однак, як зазначає відповідач, жодним законодавчим актом України не передбачена можливість притягнення учасника господарських відносин до майнової відповідальності шляхом стягнення з нього п'ятикратного розміру плати за використання об'єкта благоустрою. За доводами відповідача, господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України; при винесенні рішення суд першої інстанції посилається на рішення Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013 № 39/35, яким передбачені вказані штрафні санкції, що порушує вимоги закону. Відповідач посилається і на ті обставини, що місцевий господарський суд необґрунтовано прийняв до уваги розрахунок суми позовних вимог виходячи з площі спірного об'єкта благоустрою, яка не відповідає фактичній. Також, на думку відповідача, суд безпідставно зазначив, що відповідач не довів статусу нерухомого майна по відношенню до об'єкта, за який стягується штраф, оскільки до матеріалів справи надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою підтверджується наявність права власності на нерухоме майно у відповідача. Окрім того, ключовим в даному випадку є статус майна, а не наявність чи відсутність права власності на нього. Також, відповідач посилається на неправильний розподіл судового збору у судовому рішенні.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що предметом доведення по справі є наявність факту порушення відповідачем "Порядку передачі об'єктів (елементів) благоустрою міста Дніпропетровська в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг", суть цих порушень, додержання позивачем процедури виявлення та фіксації порушення, розрахунок розміру майнової відповідальності. Всі ці обставини, на думку позивача, знайшли своє підтвердження матеріалами справи. За доводами позивача, акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих повноважень, у тому числі зазначений вище "Порядок", є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Означений "Порядок" є регуляторним актом. Положення цього "Порядку" не суперечать нормативно-правовим актам вищої сили, зокрема, Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Позивач вважає, що заявлена ним до стягнення сума не є адміністративно-господарською санкцією.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів - Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.; розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 05.12.2017.

У судовому засіданні 05.12.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено у судове засідання на 28.12.2017.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.12.2017 апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів - Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.12.2017).

У судовому засіданні 28.12.2017 оголошено перерву у судове засідання на 22.01.2018.

У судовому засіданні 22.01.2018 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги, меж, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, заслухавши виступи представників позивача та відповідача у судових дебатах, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2016 та 19.02.2016 за договорами купівлі-продажу (а.с. 174-183 т. 1), укладеними ОСОБА_2 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орендабуд" (покупець), Товариство з обмеженою відповідальністю "Орендабуд" набуло у власність об'єкт нерухомого майна (магазин непродовольчих товарів літ. А-1, загальною площею 46,1 м2), який розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, проспект Газети "Правда", будинок 2Ж (два літ. "Ж").

Означене нерухоме майно належало продавцю на праві спільної часткової власності на підставі рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 25.01.2016 у справі № 200/25290/15-ц (а.с. 239-242, т. 1, а.с. 209-211, т. 2), яке за апеляційною скаргою Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради та за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності" Дніпропетровської міської ради переглянуте в апеляційному порядку Апеляційним судом Дніпропетровської області та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 скасоване в оскаржуваній частині - в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спірний магазин непродовольчих товарів; цим же рішенням суду апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності (а.с. 243, т. 1, а.с. 212-215, т. 2).

Згідно з Технічним паспортом, виготовленим ТОВ "Аттекс" на замовлення ОСОБА_2 на магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: пр. Газети "Правда", 2Ж, технічний паспорт виготовлено станом на 29.09.2015, загальна площа цього об'єкту (літера за планом А-1) складає 46,1 м2, а площа займаної земельної ділянки під магазином становить 55 м2 (а.с. 186-191, т. 1).

19.05.2016 позивачем проведена перевірка стану об'єкта благоустрою міста Дніпропетровська за адресою: пр. Газети "Правда", 2а, за результатами якої складений акт комісійного обстеження території за № 08 (а.с. 231, т. 1), в якому зафіксовано таке порушення (дослівно): "об'єкт нерухомості (приміщення магазину "Об'єкт нерухомості за рішенням суду") тротуар, пішохідна доріжка, замощення, без укладення договору про нецільове використання об'єкту благоустрою. Розміри об'єкту благоустрою, що використовується не за цільовим призначенням 7х7,20 = 50,4 м кв.", а також зазначено відомості про осіб, дії яких призвели до встановлених комісією порушень: власник ОСОБА_5, ФОП Кушнір С.І., ПО "Ломбард Фольченко і компанія". До акту додані фотоматеріали із зображенням об'єкту з вивісками "Недорогие нужные товары", "Гроші. Надійний ломбард", датовані "19/05/2016 13:16" (а.с. 232, т.1).

У цей же день (19.05.2016) позивачем була проведена перевірка стану об'єкта благоустрою міста Дніпропетровська за адресою: пр. Газети "Правда", 2ж, за результатами якої складений акт комісійного обстеження території за № 09 (а.с. 27, т.1), в якому встановлено нецільове використання об'єкту благоустрою, площа якого становить 104,1 м2, шляхом розміщення ТОВ "Орендабуд" (код 39258051) на тротуарі, пішохідній доріжці, замощенні об'єкту нерухомості (приміщення магазину "Об'єкт нерухомості за рішенням суду"). До акту додані фотоматеріали із зображенням споруди з вивіскою "Ломбард", "Сеть ломбардов "КОМОД"), датовані "19/05/2016 13:17" (а.с. 161, 160, т.1).

12.09.2016 позивачем складено новий акт комісійного обстеження території за № 65 (а.с. 145, т. 1), в якому зазначено, що "при проведенні обстеження території за адресою пр. Слобожанський, 2ж було виявлено тимчасову споруду без наявності правовстановлюючих документів на розміщення тимчасової споруди та тимчасове використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням загальною площею 40 м2". Особою, дії якої призвели до такого порушення, у цьому акті зазначено ТОВ "Орендабуд". До акту додані фотоматеріали із зображенням споруди з вивіскою "Ломбард", "Сеть ломбардов "КОМОД" (а.с. 146-147, т.1).

05.10.2016 позивачем знову складено акт комісійного обстеження території за № МВ-16/52 (а.с. 228, т. 1), в якому зазначено, що "при проведенні обстеження території за адресою пр. Слобожанський, 2ж було виявлено тимчасову споруду без наявності правовстановлюючих документів на розміщення тимчасової споруди та на тимчасове використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням загальною площею 50,4 кв.м". Особою, дії якої призвели до такого порушення, у цьому акті зазначено ТОВ "Орендабуд". До акту додані фотоматеріали із зображенням споруди з вивіскою "Недорогие нужные товары", "Гроші. Надійний ломбард" (а.с. 229-230, т. 1).

Відповідач не оспорює, що за адресою пр. Слобожанський, 2ж знаходиться належний йому магазин літ. А-1, загальною площею 46,1 кв.м, що займає земельну ділянку площею 55 кв.м.

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15, відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

У статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наведено визначення поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно з яким державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи матеріали справи, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд правильно відхилив доводи відповідача, що спірний об'єкт є нерухомим майном, мотивовані тим, що проведена державна реєстрація права власності на це майно.

Підставою для здійснення відповідної державної реєстрації було рішення суду (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), яке в подальшому скасоване рішенням суду апеляційної інстанції, що, в свою чергу, є підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), оскільки судовий акт, який скасовано, не породжує жодних правових наслідків.

Будь-яких відомостей про введення цього об'єкту в експлуатацію у встановленому порядку на момент проведення перевірок позивачем відповідачем до матеріалів справи не надано.

За змістом частини 1 статті 182, частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після завершення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, та державної реєстрації права власності.

Оскільки, як встановлено апеляційним господарським судом, рішення суду, на підставі якого на спірний об'єкт визнано право власності та було здійснено первинну реєстрацію права власності на зазначену споруду як на об'єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасовано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази прийняття спірного майна за адресою: місто Дніпропетровськ, проспект Газети "Правда", будинок 2Ж (м. Дніпро, пр. Слобожанський, 2ж) до експлуатації станом на дату проведення перевірок, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що належне відповідачу майно не є об'єктом нерухомості в розумінні законодавства України.

Натомість, апеляційним судом встановлено, що належна відповідачу споруда має ознаки тимчасової споруди, розміщеної для ведення господарської діяльності, однак, за відсутності відповідного дозволу власника землі та без дотримання відповідних норм і правил.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон України "Про благоустрій населених пунктів", який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

За приписами статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування; прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об'єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (стаття 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Статтею 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", серед іншого, визначено, що до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Окрім цього, згідно з пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи з положень статті 144 Конституції України, статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 затверджено Правила благоустрою території міста Дніпропетровська (а.с. 56-142, т. 1).

Правила благоустрою території міста Дніпропетровська (надалі - Правила) є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об'єктів благоустрою міста, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, що спрямовані на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження та охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення (п. 1.1.1. Правил).

Правила регулюють права та обов'язки учасників правовідносин у сфері благоустрою міста, визначають комплекс заходів, необхідних для забезпечення чистоти і порядку в місті; є обов'язковими для виконання на території міста Дніпропетровська органами державної влади, органами місцевого самоврядування, суб'єктами господарювання усіх форм власності, неприбутковими організаціями, установами, закладами незалежно від їх підпорядкування, фізичними особами-підприємцями (ФОП), органами самоорганізації населення, об'єднаннями громадян, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства (пункти 1.1.2., 1.1.3. Правил).

Пунктом 3.2.1. Правил встановлено заборону: - здійснювати на об'єктах благоустрою міста господарську діяльність з порушенням вимог чинного законодавства України у сферах землеустрою, містобудування, озеленення територій, утримання будинків і споруд, освітлення територій, а також у галузі охорони здоров'я та охорони навколишнього природного середовища; - самовільно порушувати об'єкти благоустрою (їх частини) та/або використовувати їх не за функціональним призначенням, зокрема: розміщувати на території загального користування поза межами ділянок, відведених під ринки, торгівельні та ярмаркові майданчики, без відповідного дозволу або з порушенням його умов: тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності, торговельні причепи та автофургони, палатки, лотки, виносні торговельні столи, вітрини, торговельне та холодильне обладнання, товар або його зразки, тару.

Відповідно до пункту 20.4. Правил тимчасове використання об'єктів (елементів) благоустрою не за їх функціональним призначенням для реалізації потреб об'єктів споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг здійснюється на підставі договірних відносин між уповноваженим представником власника об'єктів (елементів) благоустрою міста та суб'єктом господарювання, фізичною та/або юридичною особою, яка має намір такого використання.

Як встановлено апеляційним судом, відповідач самочинно, без укладання відповідного договору із позивачем використовував елементи об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням.

Комунальне підприємство "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності" (в подальшому - Комунальне підприємство "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради) є уповноваженим представником власника об'єктів (елементів) благоустрою міста у договірних відносинах із суб'єктами сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг (п. 20.6. Правил).

Пунктом 20.1. Правил тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності (у тому числі пересувні), магазини, аптеки, об'єкти сезонної, оптової, дрібнооптової, роздрібної торгівлі, інші об'єкти торгівлі віднесено до об'єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг.

За положеннями ч. 1 ст. 42 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні, зокрема, у порушенні правил благоустрою територій населених пунктів; самовільному зайнятті території (частини території) об'єкта благоустрою населеного пункту.

Шкода, завдана внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення незалежно від сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс, методик, розрахунків щодо обрахування шкоди. Відсутність таких такс, методик, розрахунків не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди. У такому разі шкода компенсується за фактичними витратами, затвердженими в установленому порядку рішенням органу місцевого самоврядування, на облаштування одного квадратного метра території міста або базової вартості одного квадратного метра землі на відновлення порушеного стану об'єкта благоустрою або довкілля (ч. 4 ст. 42 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013 №39/35 (а.с. 37-55, т. 1) затверджено Порядок передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровська в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг.

Згідно з п. 1.2. вказаного Порядку цей Порядок є регуляторним актом, застосування та виконання якого є обов'язковим суб'єктами господарювання усіх форм власності, підприємствами, установами, організаціями, закладами та фізичними особами при проведенні на території м. Дніпропетровська та об'єктах загального користування, віднесених до сфери відпочинку, розваг, споживчого ринку та послуг, робіт (здійсненні заходів), зазначених у п.2 Порядку.

Згідно абз. 3 п. 1.4. означеного Порядку органом контролю є Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради (в подальшому - Комунальне підприємство "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради).

Відповідно до пункту 7.1. зазначеного вище Порядку порушення нормативно-правових актів у сфері благоустрою, у тому числі самовільне використання об'єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням, невиконання рішень органів місцевого самоврядування щодо благоустрою міста та ігнорування відповідних приписів органу контролю, мають обов'язковим наслідком притягнення суб'єктів порушення правил благоустрою міста до передбаченої чинним законодавством адміністративної та цивільно-правової (в тому числі майнової) відповідальності.

Використання об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням - вчинення дій стосовно об'єкта благоустрою, які викликають зміну складу елементів об'єкта благоустрою, встановлення не передбачених або не властивих об'єкту благоустрою елементів, інші зміни складу елементів об'єкта благоустрою, що існував, руйнування, деформацію, знищення, погіршення стану, видалення, переміщення об'єкта благоустрою або його елементів, створення перешкод у користуванні та обмеження доступу до об'єкта благоустрою або його елементів (п. 1.4. Порядку передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровська в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг).

Згідно пункту 7.2. Порядку передачі об'єктів (елементів) благоустрою підставою для притягнення до майнової відповідальності є акт комісійного обстеження території, який складається посадовими особами органу контролю відповідно до повноважень, визначених Статутом та внутрішніми організаційно-розпорядчими документами органу контролю. У разі відмови суб'єкта господарювання або фізичної особи від майнової відповідальності внаслідок порушення правил благоустрою території міста, Правил поводження з відходами у місті Дніпропетровську орган контролю звертається до суду в установленому порядку з відповідними позовами про примусове стягнення шкоди.

Межі (розмір) майнової відповідальності суб'єкта господарювання або фізичної особи визначаються таким чином: за самовільне використання об'єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням, самовільне пошкодження елементів міського благоустрою, їх несвоєчасне або неякісне відновлення - у п'ятикратному розмірі плати, передбаченої пунктом 6.5. Порядку, за період від фактичного початку робіт (використання об'єктів благоустрою) до усунення порушень (пункт 7.4.1. Порядку).

Згідно п. 6.6. Порядку розмір плати, зобов'язання зі сплати якої виникло на підставі факту вчинення особою дії, яка погіршує благоустрій міста, або на підставі факту використання особою об'єкта (об'єктів) благоустрою на території міста без укладення відповідного договору, встановлюється в п'ятикратному розмірі плати, обрахованої за формулою, зазначеною у п. 6.5. цього Порядку.

Вказаними вище актами комісійного обстеження території зафіксовано порушення відповідачем Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43, а саме, нецільове використання об'єкту благоустрою без укладання відповідного договору.

Апеляційний господарський суд враховує, що вказані акти містять різні дані щодо площі спірного об'єкта, належного відповідачу. Згідно з Технічним паспортом, виготовленим ТОВ "Аттекс", на магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: пр. Газети "Правда", 2Ж (пр. Слобожанський, 2ж), технічний паспорт виготовлено станом на 29.09.2015, загальна площа цього об'єкта складає 46,1 кв.м, а площа займаної земельної ділянки під магазином становить 55 кв.м.

Відповідно до останньої поданої позивачем до місцевого господарського суду заяви про збільшення позовних вимог від 30.01.2017, позивач просить стягнути з відповідача 102 739, 50 грн., що є платою у п'ятикратному розмірі за користування об'єктами (елементами) благоустрою за період з 20.05.2016 по 30.01.2017. Вказана сума розрахована, виходячи з площі об'єкту благоустрою - 39,5 кв.м та розміру плати за 1 день їх використання - 80, 58 грн. (а.с. 52, т. 2).

Тобто, позивачем при розрахунку суми позовних вимог використано дані щодо площі об'єкта благоустрою менші, ніж площа магазину відповідача згідно з матеріалами справи.

Апеляційний господарський суд враховує, що збільшення та зменшення позовних вимог є правом позивача, так само як і формулювання змісту позовних вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Заявлення до стягнення суми у меншому розмірі, ніж позивач має право, узгоджується з його процесуальними правами, а також принципом диспозитивності.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача п'ятикратного розміру плати за використання об'єкту благоустрою в районі пр. Газети Правда, 2-Ж (пр. Слобожанський, 2ж) у м. Дніпро не за цільовим призначенням без укладання відповідного договору з позивачем в сумі 102 739, 50 грн.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на допущену місцевим господарським судом в резолютивній частині оскаржуваного рішення арифметичну помилку щодо суми судового збору, яка стягнута з відповідача на користь позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оплачено судовий збір за подання позову у сумі 1 378, 00 грн., а також доплачено судовий збір у сумі 469, 52 грн. у зв'язку зі збільшенням позовних вимог до суми 123 168, 80 грн. Оскільки відповідно до останньої заяви про збільшення позовних вимог від 30.01.2017, позивачем заявлено до стягнення 102 739, 50 грн., судовий збір підлягав стягненню у сумі 1 600, 00 грн.

Проте, допущена арифметична помилка у резолютивній частині рішення не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не впливає на його законність та обґрунтованість у цілому, та повинна бути виправлена господарським судом Дніпропетровської області на підставі ст. 243 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на Товариство з обмеженою відповідальністю "Орендабуд".

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орендабуд" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2017 у справі № 904/7872/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2017 у справі № 904/7872/16 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Орендабуд".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29.01.2018

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко