КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа№ 910/13457/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Куксова В.В.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Яремі Н.С.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 15.01.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року

по справі №910/13457/17 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна"

до Міністерства оборони України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України

про стягнення 60 900 000 грн.

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (далі - товариство, позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач):

- 29 400 000 грн. заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 16.05.2017 №286/1/17/15 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір №286/1/17/15);

- 31 500 000 грн. заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 16.05.2017 №286/1/17/16 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір №286/1/17/16).

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року у справі № 910/13457/17 позов задоволено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" 60 900 000 грн. заборгованості і 240 000 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач - Міністерство оборони України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року по справі №910/13457/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В, суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В. порушено апеляційне провадження та справу № 910/13457/17 призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державну казначейську службу України та відкладено розгляд справи на 15.01.2018 року.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.01.2018 року визначено новий склад суду: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Тарасенко К.В., Куксов В.В.

Ухвалою від 15.01.2018 року справу №910/13457/17 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, позивач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник Міністерства оборони України надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому, представник відповідача зазначив, що станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції Міністерство оборони України на виконання укладених між сторонами договорів сплатило відповідачу 60 900 000 грн. На підтвердження зазначеного скаржником надано суду відповідні докази. Разом з тим, представник Міністерства оборони України не відмовився від своєї апеляційної скарги, оскільки такі повноваження у нього відсутні. Представник зазначив, що оплата по договору була проведена відразу після надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України, як передбачено умовами договору.

Представник ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" у судових засіданнях суду апеляційної інстанції також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представник просив залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому, представник позивача підтвердив оплату Міністерством оборони України заборгованості у сумі 60 900 000 грн.

Представники Державної казначейської служби України у судове засідання суду апеляційної інстанції 15.01.2018 року не з'явились. Про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч.1, п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки, третя особа про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Участь представника Державної казначейської служби України, що не з'явився, у судовому засіданні 15.01.2018 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції Міністерством оборони України на веб-ресурсі www.dzo.com.ua було розміщено оголошення про проведення аукціону із закупівлі товарів за державні кошти №UA-2017-02-027-001567-а за чотирма лотами.

Маючи бажання прийняти участь в процедурі закупівлі позивачем, у визначеному тендерною документацією порядку та строки, було сформовано та розміщено на електронному веб-ресурсі www.dzo.com.ua свої тендерні пропозиції.

За результатами кваліфікації учасників закупівлі, ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" було визнано переможцем за лотами №3 і №4.

У зв'язку з перемогою ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна", між позивачем (постачальник) і відповідачем (замовник) було укладено договір №286/1/17/15 та договір №286/1/17/16.

Згідно з пунктом 1.1 договору №286/1/17/15 постачальник зобов'язується поставити у 2017 році нафти і дистилятів (авіаційний гас) (лот 3 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) для потреб МОУ з гідно з специфікацією, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортиментів, кількості, у строки і за цінами відповідно до специфікації, а саме: найменування продукції - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718); ГОСТ, ГСТУ, ДСТУ, ТУ - ГСТУ 320.00149943.011-99, ДСТУ 4796:2007; строк постачання - до 31.05.2017 включно; одиниця виміру - тонн; загальна кількість - 1 400; ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 17 500 грн.; загальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 24 500 000 грн.; вартість продукції без ПДВ - 24 500 000 грн.; крім того ПДВ - 4 900 000 грн.; загальна вартість продукції з ПДВ - 29 400 000 грн.

Відповідно до пункту 1.1 договору №286/1/17/16 постачальник зобов'язується поставити у 2017 році нафти і дистилятів (авіаційний гас) (лот 4 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) для потреб МОУ згідно з специфікацією, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами відповідно до специфікації, а саме: найменування продукції - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718); ГОСТ, ГСТУ, ДСТУ, ТУ - ГСТУ 320.00149943.011-99, ДСТУ 4796:2007; строк постачання - до 31.05.2017 включно; одиниця виміру - тонн; загальна кількість - 1 500; ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 17 500 грн.; загальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 26 250 000 грн.; вартість продукції без ПДВ - 26 250 000 грн.; крім того ПДВ - 5 250 000 грн.; загальна вартість продукції з ПДВ - 31 500 000 грн.

Пунктами 4.1 договорів №286/1/17/15 і №286/1/17/16 встановлено, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок МОУ за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Згідно з підпунктами 6.1.1 пунктів 6.1 договорів №286/1/17/15 і №286/1/17/16 замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок МОУ за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Пунктами 4.2 договорів №286/1/17/15 і №286/1/17/16 передбачено, що постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції такі документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; акт приймання форма №4; видаткову накладну; повідомлення підтвердження (додаток №12.4); копію паспорту якості на відвантажену продукцію; акт приймання-передачі (додаток 12.3).

Без вказаних документів або відсутності у них встановленої інформації оплата поставленої продукції не здійснюється (пункт 4.3 договорів №286/1/17/15 і №286/1/17/16).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, на виконання умов договору №286/1/17/15 позивачем було поставлено відповідачу продукцію за загальну суму 29 400 000 грн., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками видатковими накладними, а саме: від 24.05.2017 №ОБ-ТД034117 на суму 517 419 грн.; від 26.05.2017 №ОБ-ТД034179 на суму 518 196 грн.; від 01.06.2017 №ОБ-ТД00000812 на суму 8 944 971 грн.; від 01.06.2017 №ОБ-ТД00000813 на суму 4 079 166 грн.; від 02.06.2017 №ОБ-ТД034333 на суму 516 558 грн.; від 07.06.2017 №ОБ-ТД034417 на суму 517 860 грн.; від 08.06.2017 №ОБ-ТД034532 на суму 517 209 грн.; від 12.06.2017 №ТД-00000832 на суму 7 847 217 грн.; від 13.06.2017 №ОБ-ТД034514 на суму 516 096 грн.; від 15.06.2017 №ОБ-ТД034546 на суму 516 747 грн.; від 16.06.2017 №ОБ-ТД034617 на суму 517 419 грн.; від 16.06.2017 №ОБ-ТД034616 на суму 632 415 грн.; від 19.06.2017 №ОБ-ТД034670 на суму 516 432 грн.; від 19.06.2017 №ОБ-ТД034672 на суму 531 888 грн.; від 19.06.2017 №ОБ-ТД034671 на суму 531 888 грн.; від 20.06.2017 №ОБ-ТД034715 на суму 516 432 грн.; від 20.06.2017 №ОБ-ТД034719 на суму 531 888 грн.; від 20.06.2017 №ОБ-ТД034717 на суму 531 888 грн.; від 22.06.2017 №ОБ-ТД034763 на суму 598 311 грн.

Крім того, на виконання умов договору №286/1/17/16 позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 31 500 000 грн., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками видатковими накладними, а саме: від 11.06.2017 №ТД-00000826 на суму 10 123 323 грн.; від 13.06.2017 №ТД-00000834 на суму 9 641 394 грн.; від 14.06.2017 №ТД-00000839 на суму 5 911 773 грн.; від 14.06.2017 №ТД-00000838 на суму 5 693 226 грн.; від 26.06.2017 №ОБ-ТД034826 на суму 130 284 грн.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі продукції за вказаними видатковими накладними, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених МОУ в централізованому порядку, та товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів.

19.07.2017 листами від 18.07.2017 №297/3 та № 297/4 Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ було надано всі документи, визначені пунктами 4.2 договорів №286/1/17/15 і №286/1/17/16. Отримання документів підтверджується наявними на зазначених листах підписами машин та прописом "Додатки на 127 арк у відділі ПММ" і "Додатки на 35 арк у відділі ПММ" щодо прийняття таких документів, та відтисками печаток вхідної кореспонденції із номерами 1/127вх.№7705 і 1/35вх.№7707.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем було виконано умови договорів №286/1/17/15 і №286/1/17/16 у повному обсязі, поставлено відповідну продукцію, а відповідачем прийнято таку продукцію без будь-яких зауважень, у зв'язку з чим у Міністерства оборони України виникло зобов'язання з оплати 60 900 000 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки, відповідач, під час розгляду справи у суді першої інстанції не надав суду доказів оплати за поставлений позивачем товар, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що у відповідача перед позивачем на час розгляду справи існувала заборгованість у розмірі 60 900 000 грн., яка підлягала стягненню.

Отже, враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що сума заборгованості відповідача у розмірі 60 900 000 грн. відповідає фактичним обставинам та підтверджена матеріалами справи, а тому, місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції зазначає, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2017 зі справи №804/2015/17 було визнано незаконними Процедуру 1 і 2 у зв'язку з неможливістю усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питань закупівель. Скаржник вказує, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2017 роз'яснено резолютивну частину постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2017 зі справи №804/2015/17 таким чином: визнання незаконною Процедури 1 означає неможливість укладання та виконання договору про закупівлю на підставі вказаної процедури закупівлі та відсутність жодних правових наслідків процедури закупівлі з моменту початку вказаної процедури закупівлі і в подальшому; визнання незаконною Процедури 2 означає неможливість укладання та виконання договору про закупівлю на підставі вказаної процедури закупівлі та відсутність жодних правових наслідків процедури закупівлі з моменту початку вказаної процедури закупівлі і в подальшому. Таким чином, на думку скаржника, вказане роз'яснення дозволило Державній казначейській службі України не сплачувати кошти за продукцію, що фактично поставляється позивачем.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції що перевірено апеляційним господарським судом, справу №804/2015/17 ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017 надіслано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Отже, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2017 зі справи №804/2015/17 не набрала законної сили.

Згідно із статтею 37 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв'язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Враховуючи зазначене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що договори №286/1/17/15 та №286/1/17/16 на підставі яких позивачем було здійснено поставку нафтопродуктів та відповідачем прийняті є дійсними, укладеними належним чином та є обов'язковими для виконання сторонами, а тому місцевим господарським судом правомірно задоволено позов. До того ж, як встановлено судом апеляційної інстанції, після прийняття оскаржуваного рішення та на виконання умов договорів №286/1/17/15 та №286/1/17/16 відповідач здійснив оплату після надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року по справі № 910/13457/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року по справі № 910/13457/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

4. Матеріали справи № 910/13457/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді В.В. Куксов

К.В. Тарасенко

Дата складання повного тексту постанови 22.01.2018 року