ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2018р. Справа №905/2541/17

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Керамплюс, м.Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод",

м.Краматорськ

про стягнення інфляції в сумі 10020,49 грн. та трьох процентів річних в сумі 2156,04 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний

завод", м.Краматорськ

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Керамплюс", м.Дніпро

про внесення змін до договору

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - по дов.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Керамплюс, м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ, про стягнення пені в сумі 19655,16 грн., інфляції в сумі 10020,49 грн. та трьох процентів річних в сумі 2156,04 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 15.05.2017р. по справі №905/107/17.

15.12.2017р. до суду надійшла заява позивача від 11.12.2017р. про зменшення позовних вимог, за змістом якої позивач відмовляється від стягнення з відповідач пені в розмірі 19655,16 грн. та зменшує позовні вимоги до 12176,53 грн., у тому числі інфляція в сумі 10020,49 грн. та три проценти річних в сумі 2156,04 грн.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Розділи 1-3) внесено зміни, зокрема, до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності 15.12.2017р.

Згідно п.9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 19.12.2017р. призначено справу №905/2541/17 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Керамплюс", м.Дніпро до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень по суті позовних вимог не надав.

22.12.2017р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Керамплюс", м.Дніпро про внесення змін до договору поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р., а саме до невідємної його частини специфікації №1 від 23.12.2015р., виклавши пункт «Умови оплати» в наступній редакції: «Остаточний платіж протягом 30 календарних днів з моменту доставки. Фактичний розрахунок за продукцію, відвантажену в грудні 2015р., буде здійснюватися в національній валюті України гривні, виходячи із ціни поставки 414 дол/тонну в доларовому еквіваленті з урахуванням ПДВ по курсу НБУ дійсного на день поставки Специфікації».

Ухвалою господарського суду від 26.12.2017р. обєднано в одне провадження з первісним позовом по справі №905/2541/17 зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Керамплюс", м.Дніпро про внесення змін до договору поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на істотну зміну умов договору поставки, а саме ціни товару, адже офіційний курс валюти по відношенню до гривні на момент укладання договору та на даний момент унеможливлює виконання договору та досягнення тих цілей на яких підприємство розраховувало при його укладанні.

Позивач у відзиві на зустрічну позовну, що надійшов на адресу суду 15.01.2018р., проти позовних вимог заперечує, посилаючись на припинення дії договору у звязку з його виконанням, відсутність істотних підстав для внесення змін до даного договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

15.05.2017р. рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/107/17 позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Керамплюс, м.Дніпро до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 139091,02 грн. задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 139091,02 грн., судовий збір в сумі 2086,37 грн.

Згідно вказаного рішення суду встановлено, що 11.12.2015р. сторонами було підписано договір поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р., за умовами якого постачальник (позивач) зобовязується здійснити поставку товару покупцю, а покупець прийняти та оплатити його. Кількість, асортимент товару погоджується сторонами та вказуються у відповідних специфікаціях (№1, №2) до договору, що є невідємною його частиною (п.1.1 договору).

Відповідно до п.2.1 ціна договору визначається шляхом сумування вартості товару по всім специфікаціям до даного договору. Ціна договору не може перевищувати 10000000 грн. з урахуванням ПДВ.

Платежі за даним договором здійснюються в національній валюті України, безготівковим перерахуванням грошових коштів. Днем оплати є день списання грошових коштів з розрахункового рахунку постачальника (п.2.3 договору).

Відповідно до п.3.1 договору строк поставки товару зазначається у специфікаціях до договору. Дострокова поставка допускається.

Згідно з п.4.1 договору постачальник передає товар покупцю на умовах склад покупця Україна, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.М.Тореза,18. Передача товару супроводжується актом приймання-передавання товару та/або підписаною видатковою накладною. Товар поставляється за довіреністю сторін будь-якими доступними видами транспорту.

Сторони допускають використання й інших умов поставки, в тому числі й з урахуванням положень правил Incoterms 2010, про що зазначається у відповідній специфікації.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015р. Сплив даного строку не звільняє сторін від виконання зобовязань.

Додатковою угодою №1 до договору №ПШ15092015 від 15.09.2015р. термін дії договору продовжено до 31.12.2016р., а в частині розрахунків до повного його виконання.

На виконання умов договору між сторонами підписана специфікація №1 від 23.12.2015р. до договору №ПШ15092015 від 15.09.2015р., якою сторонами погоджено найменування, кількість, асортимент товару та його ціну. Строком поставки товару за вказаною специфікацією є грудень 2015р. Умовами поставки сторони погодили: СРТ ст.Краматорськ, ОСОБА_3 (Інкотермс 2000).

Як встановлено судом, згідно з видатковою накладною №538 від 23.12.2015р., залізничною накладною, актом прийому передачі №1 від 26.12.2015р., актом узгодження цін товарів позивачем поставлено товар на загальну суму 622880,70 грн.

Покупець здійснює оплату поставленого йому товару у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 календарних днів після прийняття товару представниками покупця, в касу контрагенту по угоді. Розрахунки за кожну окрему партію товару здійснюються окремо (п.5.3 договору).

За умовою п.2.4 договору та згідно з специфікацією №1 від 23.12.2015р. до договору №ПШ15092015 від 15.09.2015р. оплата кожної партії товару здійснюється покупцем в гривнях шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок продавця протягом 30-ти календарних днів від дати поставки. Датою поставки вважається дата, вказана в штемпелі станції призначення.

Відповідно до вказаної специфікації сторони погодили, що фактичний розрахунок за продукцію, що відвантажується у грудні 2015р. буде відбуватися в національній валюті Україні гривні, виходячи із ціни на продукцію - 414 дол. за тону в доларову еквіваленті з урахуванням ПДВ по курсу НБУ, що діє на день оплати.

Сторонами до договору №ПШ15092015 від 15.09.2015р. (специфікація №1 від 23.12.2015р., видаткова накладна №538 від 23.12.2015р.) без будь-яких зауважень або заперечень складено та підписано акти узгодження ціни товару, згідно яких станом на 22.11.2016р. сума вартості товару збільшилася на 52750,04 грн. (а.с.24-34).

Проте, як було встановлено судом, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів з урахуванням актів узгодження цін товарів в розмірі в сумі 139091,02 грн. відповідач не виконав, внаслідок чого рішенням від 15.05.2017р. по справі №905/107/137 стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором № ПШ15092015 від 15.09.2015р. у розмірі 139091,02 грн.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, згідно з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 15.05.2017р. по справі №905/107/17, що набрало законної сили, встановлено факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 139091,02 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи зі змісту наявних у матеріалах справи банківських виписок, 26.05.2017р. відповідачем на користь позивача було перераховано грошові кошти в сумі 39091,02 грн., а 31.05.2017р. 100000,00 грн.

Таким чином, свої зобовязання зі сплати вартості поставленого позивачем товару за договором №ПШ15092015 від 15.09.2015р. відповідач виконав з простроченням.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою сттаті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) нараховано та предявлено до стягнення з відповідача за період з 01.12.2016р. по 26.05.2017р. інфляцію в сумі 10020,49 грн. та три проценти річних в сумі 2156,04 грн. за період з 23.11.2016р. по 30.05.2017р.

Проте, за висновками суду, проведений позивачем розрахунок інфляції та трьох процентів річних є невірним.

Зокрема, згідно п.1.9 пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Крім цього, відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, за результатами проведеного судом перерахунку, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція за період з грудня 2016р. по квітень 2017р. в сумі 8106,92 грн. та три проценти річних в сумі за період з 23.11.2016р. по 30.05.2017р. в сумі 2144,61 грн., а решта вимог є неправомірною та підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення інфляції та трьох процентів річних є частково неправомірним, вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 10251,52 грн., у тому числі три проценти річних в розмірі 2144,61 грн та інфляція в сумі 8106,92 грн.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги, суд виходить з наступного:

Виходячи зі змісту зустрічної позовної заяви, на теперішній час враховуючи конюнктуру ринку флюориту та офіційного курсу валют по відношенню до гривні виконання договору поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р. на первісних умовах дисбалансує співвідношення майнових інтересів і унеможливлює досягнення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод" тих цілей, на які підприємство розраховувало при укладанні даного договору.

Таким чином, відповідач вважає, що відбулася істотна зміна обставин, а саме зміна фактичної ціни договору.

У звязку з цим відповідачем заявлені зустрічні позовні вимоги про внесення змін до договору поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р., а саме до невідємної його частини специфікації №1 від 23.12.2015р., виклавши пункт «Умови оплати» в наступній редакції: «Остаточний платіж протягом 30 календарних днів з моменту доставки. Фактичний розрахунок за продукцію, відвантажену в грудні 2015р., буде здійснюватися в національній валюті України гривні, виходячи із ціни поставки 414 дол/тонну в доларовому еквіваленті з урахуванням ПДВ по курсу НБУ дійсного на день поставки Специфікації».

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За положеннями ч.1 ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При цьому, ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За висновками суду, умови договору поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р. відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України є обовязковими для виконання сторонами.

При цьому, як було встановлено вище, договір поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р. було виконано сторонами (зокрема, зобовязання за специфікацією №1 від 23.12.2015р. до договору), тобто, відповідні зобовязання сторін припинилися виконанням.

Таким чином, внесення змін до вказаних зобовязань щодо умов оплати є порушенням принципів розумності та справедливості, визначених ст.3 Цивільного кодексу України.

Крім цього, також відповідачем обґрунтувань наявності передбачених ч.4 ст.652 Цивільного кодексу України виняткових випадків для зміни договору поставки за рішенням суду у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом, не надано, всупереч вимог ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України взагалі не доведено наявності всіх умов для зміни договору, передбачених пунктами 1-4 ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, враховуючи викладене, зустрічні позовні вимоги про внесення змін до договору поставки №ПШ15092015 від 15.09.2015р., а саме до невідємної його частини Специфікації №1 від 23.12.2015р., виклавши пункт «Умови оплати» в наступній редакції: «Остаточний платіж протягом 30 календарних днів з моменту доставки. Фактичний розрахунок за продукцію, відвантажену в грудні 2015р., буде здійснюватися в національній валюті України гривні, виходячи із ціни поставки 414 дол/тонну в доларовому еквіваленті з урахуванням ПДВ по курсу НБУ дійсного на день поставки Специфікації» підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір за первісним позовом підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Судовий збір за зустрічним позовом підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 75, 76, 236-241, ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Керамплюс, м.Дніпро до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ про стягнення інфляції в сумі 10020,49 грн. та трьох процентів річних в сумі 2156,04 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод" (84301, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Моріса Тореза, буд.18, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Керамплюс (4900, м.Дніпро, вул.Саксаганського, 60, ) інфляцію в сумі 8106,92 грн., три проценти річних в сумі 2144,61 грн., судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Керамплюс, м.Дніпро до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ відмовити.

Відмовити повністю в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод", м.Краматорськ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Керамплюс", м.Дніпро про внесення змін до договору, а саме до невідємної його частини Специфікації №1 від 23.12.2015р., виклавши пункт «Умови оплати» в наступній редакції: «Остаточний платіж протягом 30 календарних днів з моменту доставки. Фактичний розрахунок за продукцію, відвантажену в грудні 2015р., буде здійснюватися в національній валюті України гривні, виходячи із ціни поставки 414 дол/тонну в доларовому еквіваленті з урахуванням ПДВ по курсу НБУ дійсного на день поставки Специфікації».

В судовому засіданні 05.02.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 05.02.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до ОСОБА_3 апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина