КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа№ 910/10851/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Коновал Р.О. довіреність № б/н від 29.12.17

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Федосєєв Д.О. довіреність № 01/01-18-2 від 02.01.18 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2017р. (повне рішення складено 13.11.2017)

у справі №910/10851/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛІМПІК-СЕРВІС" в особі ліквідаційної комісії/ліквідатора Ніколенко Петро Олексійович,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПП "Фірма "Мега-Трейд"

про зобов'язання включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпік-Сервіс" (далі - відповідач) в особі ліквідаційної комісії/ліквідатора Ніколенка Петра Олексійовича про зобов'язання відповідача в особі ліквідатора/ліквідаційної комісії включити у проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу ПАТ "Дельта Банк" у загальному розмірі 26 578 201,80 грн. як визнану.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.11.2016 у справі № 910/10851/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017, позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено повністю. Зобов'язано ТОВ "Олімпік-Сервіс" в особі ліквідатора/ ліквідаційної комісії включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу ПАТ "Дельта Банк" у загальному розмірі 26 578 201,80 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 касаційну скаргу Приватного підприємства "Фірма "Мега-Трейд" задоволено. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 у справі № 910/10851/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Скасовуючи судові рішення у даній справі Вищий господарський суд України вказав на те, що господарські суди попередніх інстанцій не зазначили, якими доказами підтверджується, що кредитний договір №2 від 14.03.2007 та кредитний договір №5 від 31.03.2009 є одним і тим самим договором. Також судами попередніх інстанцій при встановленні факту існування заборгованості ПП "Фірма "Мега-Трейд" в сумі 26 578 201,80 грн., не було залучено останнє до участі у справі в якості третьої особи, що призвело до порушення процесуальних прав вказаної юридичної особи.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі №910/10851/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір № 2 від 14.03.2007 та кредитний договір № 5 від 31.03.2009 є одним і тим самим договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Зеленін В.О., судді: Зубець Л.П., Мартюк А.І.) порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 29.01.2018.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), який набрав чинності з 15.12.2017, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією цього Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29.01.2018 від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір № 2 від 14.03.2007 та кредитний договір № 5 від 31.03.2009 є одним і тим самим договором.

Повноважні представники відповідача у судове засідання не з'явились. Ухвала суду, направлена за адресою державної реєстрації відповідача, повернута поштою з довідкою "За закінченням встановленого строку зберігання".

У разі відсутності сторін за адресою державної реєстрації, вважається, що ухвала вручена їм належним чином. При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

14.03.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", як банком, та третьою особою - ПП "Фірма "Мега-Трейд", як позичальником, було укладено кредитний договір №2 від 14.03.2007, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 1643000,00 швейцарських франків.

В подальшому, між АКІБ "УкрСиббанк" та позивачем - ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір від 08.12.2011 купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 2949.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 та внаслідок такої передачі за правилами, передбаченими ст.ст. 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ПАТ "Дельта Банк" набуло статус нового кредитора до боржника за кредитним договором №0 та за кредитним договором № 2 від 14.03.2007 та всіма договорами, які були укладені в забезпечення таких кредитних договорів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Дельта Банк", як заставодержателем, та відповідачем - ТОВ "Олімпік-Сервіс", як заставодавцем, був укладений договір застави майнових прав від 20.05.2013 (далі - договір застави майнових прав).

Відповідно до п. 1.1 договору застави майнових прав предметом застави є майнові права на отримання грошових коштів на загальну суму 12757500,00 дол. США, в тому числі, які існують на дату укладення цього договору та/або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору купівлі-продажу № Mf23-E від 17.05.2013, укладеного між Марфорд Фінанс Лімітід (далі - боржник) та заставодавцем, та додаткових договорів до нього (далі - контракт).

Згідно з п. 1.2 договору застави майнових прав заставою за цим договором забезпечується виконання Приватним підприємством "Фірма "Мега-Трейд" (далі - позичальник) або заставодержателем зобов'язань за:

- кредитним договором № 5 від 31.03.2009 із всіма змінами і доповненнями до нього, який укладений між заставодержателем та позичальником, а саме: повернення суми кредиту в розмірі 1339040,92 швейцарських франків, сплата процентів за користування кредитними коштами, комісій та можливих штрафних санкцій у розмірі, в порядку та в строки, передбачені кредитним договором, відшкодувати витрати заставодержателя, понесені у зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, умов цього договору та зверненням стягнення на предмет застави, а також відшкодувати інші витрати, передбачені умовами кредитного договору та цього договору;

- кредитним договором № 2 від 31.03.2009 із всіма змінами і доповненнями до нього, який укладений між заставодержателем та позичальником, а саме: повернення суми кредиту в розмірі 3713954,99 швейцарських франків, сплата процентів за користування кредитними коштами, комісій та можливих штрафних санкцій у розмірі, в порядку та в строки, передбачені кредитним договором, відшкодувати витрати заставодержателя, понесені у зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, умов цього договору та зверненням стягнення на предмет застави, а також відшкодувати інші витрати, передбачені умовами кредитного договору та цього договору.

Відповідно до п. 1.8 договору застави майнових прав за взаємною згодою сторін цього договору загальна заставна вартість предмета застави становить суму 12 757 500,00 дол. США.

Підпунктом 2.1.4 договору застави майнових прав передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо на момент настання терміну виконання позичальником будь-якого зобов'язання, забезпеченого заставою, згідно з цим договором, або якщо на момент настання терміну виконання заставодавцем будь-якого зобов'язання, передбаченого цим договором, воно не буде виконано.

Згідно з п. 2.1.5 договору застави майнових прав заставодержатель має право за рахунок предмета застави задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, що визначається на момент фактичного їх задоволення, включаючи проценти за користування кредитними коштами, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, пені та штрафів, передбачених кредитним договором тощо.

Відповідно до положень п.п. 2.1.7, 2.1.8 договору застави майнових прав, заставодержатель має право: звернути стягнення на предмет застави достроково у випадках, передбачених цим договором, кредитним договором та усіма додатковими угодами до них; незалежно від настання терміну виконання забезпечених заставою зобов'язань, звернути стягнення на предмет застави в разі порушення заставодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором, порушення позичальником будь-яких зобов'язань за кредитним договором.

У п. 4.3 договору застави майнових прав сторони погодили, що укладення (підписання) додаткових документів для підтвердження звернення стягнення на предмет застави та його реалізації, крім цього договору, не потрібно.

У п. 4.4 договору застави майнових прав закріплено, що згідно зі ст. 212 ЦК України та домовленістю сторін, якої досягнуто при укладанні цього договору, в момент настання хоча б одного з випадків, передбачених п. 4.1 та п. 2.1.4 цього договору, предмет застави вважається реалізованим шляхом відступлення заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права без укладання будь-якого окремого договору.

Також, згідно наявного у матеріалах справи витягу з ЄДРПОУ щодо ТОВ "Олімпік-Сервіс" (відповідач), вбачається, що з 16.01.2016 вказане товариство перебуває у стані припинення.

12.04.2016 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії відповідача із заявою вих. № 18.5/100 від 12.04.2016 з грошовими вимогами, у якій, позивач просив визнати кредиторські вимоги на підставі кредитного договору № 2 від 14.03.2007, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист від 12.04.2016 та фіскальним чеком № 0225 від 12.04.2016, штрихкодовий ідентифікатор 058.

Однак, відповідач на зазначений лист відповіді не надав, дій щодо включення кредиторських вимог до реєстру вимог не здійснив.

Відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень вищевказане поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 058 повернулося на поштове відділення відправника 20.05.2016 у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

У зв'язку із викладеними обставинами, позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про зобов'язання останнього включити у проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу ПАТ "Дельта Банк" у загальному розмірі 26 578 201,80 грн як визнану.

Обґрунтовуючи вимоги, ПАТ "Дельта Банк" зазначав, що ПП "Фірма "Мега-Трейд" належним чином не виконала грошові зобов'язання за кредитним договором № 2 від 14.03.2007 року (який у базах даних АТ "Дельта Банк" закріплений за №5) та станом на 12.06.2014 у боржника - ПП "Фрма "Мега-Трейд" виникла заборгованість за кредитним договором № 5, яка становить 26 578 201,80 грн., у тому числі: сума заборгованості (строкова по кредиту) - 6 517 634,98 грн.; сума простроченої заборгованості (прострочена по кредиту) - 10 841 379,51 грн.; нараховані відсотки - 119 620,31 грн.; сума процентів, віднесених на прострочку - 9 099 567,00 грн. У зв'язку з прийняттям засновниками (учасниками) або уповноваженими ними органами рішення відносно припинення юридичної особи ТОВ "Олімпік-Сервіс" позивач набув право повернення заборгованості за кредитним договором, укладеним з позичальником, шляхом звернення стягнення на предмети застави за договором застави від 20.05.2013 року, відповідно до умов якого, заставою забезпечується виконання Приватним підприємством "Фірма "Мега-Трейд" зобов'язань за кредитним договором № 2 від 14.03.2007 року який у базах даних ПАТ "Дельта Банк" закріплений за № 5.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

З матеріалів справи вбачається, що права та обов'язки між позивачем та третьою особою у даній справі виникли на підставі кредитного договору №2 від 14.03.2007, а права та обов'язки між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору застави майнових прав від 20.05.2013. Договори у встановленому порядку не оспорені, не розірвані, не визнані недійсними, отже вони є обов'язковим для сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положеннями ст. 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Як зазначено вище, предметом позову є вимоги про включення у проміжний ліквідаційний баланс кредиторської вимоги ПАТ "Дельта Банк" у загальному розмірі 26 578 201,80 грн. за договором застави від 20.05.2013 року за кредитним договором № 2 від 14.03.2007 року.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, за договором застави від 20.05.2013 року, який укладений між позивачем та відповідачем, забезпечується виконання зобов'язань за кредитним договором №5 від 31.03.2009 року.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що кредитний договір № 2 від 14.03.2007 року у базах даних ПАТ "Дельта Банк" закріплений як кредитний договір № 5 від 31.03.2009 р.

Проте, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що кредитний договір №2 від 14.03.2007 та кредитний договір №5 від 31.03.2009 є одним і тим самим договором, оскільки різними є і номера, і дати, і роки укладення цих договорів.

Доказів того, що кредитні договори з різними датами, роками укладення та з різними номерами є одним і тим же договором в матеріалах справи відсутні. При цьому, лист №23/4716 від 22.02.2016 заступника голови правління начальника юридичного департаменту АТ "Укрсиббанк" щодо зміни номеру та дати укладення кредитного договору, як доказу "закріплення в базах даних ПАТ "Дельта Банк" кредитного договору під іншим номером та датою", не є належним доказом, на підтвердження обставин підстав зміни номеру та дати кредитного договору.

Щодо посилань позивача на постанову Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у справі №917/950/14, у якій, за доводами позивача встановлені преюдиціальні факти, то вказані доводи відхиляються колегією суддів, оскільки, як роз'яснено у п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18, не надається преюдиціального значення обставинам, зазначеним у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з аргументами суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ "Олімпік-Сервіс" (відповідач) за договором застави від 20.05.2013 року передав в заставу майно в якості забезпечення виконання Приватним підприємством "Фірма "Мега-Трейд" (позичальник) зобов'язань саме за кредитним договором № 2 від 14.03.2007 року, якщо в договорі застави зазначено інший кредитний договір, а саме: № 5 від 31.03.2009 р.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача в особі ліквідатора/ліквідаційної комісії включити у проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 26 578 201,80 грн. за договором застави від 20.05.2013 року за кредитним договором № 2 від 14.03.2007 року (який у базах даних ПАТ "Дельта Банк" закріплений за № 5) як визнану, є необґрунтованими, безпідставними і тому позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/10851/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/10851/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/10851/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.02.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець