КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Справа№ 910/14247/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання - Громак В.О.

за участю учасників справи згідно протоколу судового засідання від 25.01.2018 року по справі №910/14247/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017, повний текст якого складено - 24.10.2017

у справі № 910/14247/17 (суддя Сівакова В.В.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз", 2. Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа", 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "ІнтерАгро Плюс", 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр", 4. Приватне підприємство "ЮТС-Агропродукт Плюс"

про стягнення 214 014 654,13 грн

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", 2. Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

про визнання поруки за договором №06.1-20/194 від 24.12.2013 припиненою.

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому, керуючись ст.ст.11, 15, 509, 525, 526, 530, 553, 554, 610-612, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України просить стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" та Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" 214 014 654,13 грн заборгованості по тілу кредиту, яка виникла в наслідок не належного виконання зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки.

Крім того, в жовтні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" та Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" про визнання припиненою поруку за договором поруки №06.1-20/194 від 24.12.2013.

Обґрунтовуючи зустрічний позов Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" вказувало на те, що договором поруки не встановлено строк поруки, і оскільки банк не пред'явив вимоги до поручителя порука є припиненою в силу положень ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України зі спливом шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/14247/17 первісний позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 214 014 654,13 грн заборгованості по тілу кредиту, 240 000,00 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 214 014 654,13 грн заборгованості по тілу кредиту, 240 000,00 грн витрат по сплаті судового збору. В задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 17.10.2017, Публічне акціонерне товариство "Компанія "Райз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які судом першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Крім того, апелянт стверджує, що банком не доведено факт порушення умов кредитного договору та договорів поруки, а подані останнім виписки по рахункам, платіжні доручення та меморіальні ордери, які підтверджували б здійснення банківських операцій за кредитним договором, є неналежними доказами. Також, апелянт стверджує, що порука в даних правовідносинах є припиненою в силу закону.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Разіної Т.І., Чорної Л.В. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 № 910/14247/17 з доданими до неї матеріалами повернуто скаржнику без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.97 ГПК України.

Усунувши недоліки, Публічне акціонерне товариство "Компанія "Райз" повторно звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов з підстав визначених ст.104 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017).

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.11.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Разіної Т.І., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Разіної Т.І., Чорної Л.В. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 до провадження, розгляд справи №910/14247/17 призначено на 23.01.2018 та запропоновано сторонам надати письмові відзиви на апеляційну скаргу.

18.12.2017 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, 23.01.2018 представником Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" через канцелярію суду також подано відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз", в якому просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом, як до початку так і після відкриття першого судового засіданні, яке відбулося 23.01.2018, на подання до суду відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

З метою забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене, пропорційне, своєчасне вирішення судом спору у даній справі та враховуючи заявлені учасниками справи усні клопотання про відкладення розгляду справи, судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було оголошено перерву до 25.01.2018, яке відбулося 23.01.2018, для надання учасникам можливості скористатися своїми процесуальними правами щодо ознайомлення з матеріали справи, подачі заяв, клопотання тощо.

В цей же день, представником Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" було подано через канцелярію суду клопотання «про призначення судової експертизи», клопотання «про витребування доказів» та заяву «про сумніви у відсутності копій».

25.01.2018 Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" через канцелярію суду надано заперечення щодо поданих заяв та клопотань, в яких просить відмовити в їх задоволенні.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр» також 25.01.2018 подано через канцелярію суду письмові пояснення, в яких просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні первісних позовних вимог. Крім того, під час судового засідання просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. При цьому, в даних поясненнях останній посилався на те, що жодні із передбачених в ст.592 Цивільного кодексу України випадки щодо права заставодержателя вимагати дострокового виконання зобов'язань, забезпеченого заставою відсутні, а тому відповідно до норм чинного законодавства застава є чинною та не має статусу припиненої.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Разіної Т.І., Чорної Л.В. відмовлено Публічному акціонерному товариству "Компанія "Райз" в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи, витребування доказів, та в заяві про сумніви у відсутності копій.

Відповідно до п.п.9 п.1 Розділу ХІ «Перехідних положень» Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням приписів частини 1 статті 270 та частини 1 статті 252 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей передбачених у Главі «Апеляційний розгляд». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційний розгляд» і «Розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", як банком, та Публічним акціонерним товариством "Компанія "Райз", як позичальником, був укладений кредитний договір №06.1-20/192 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит загальною сумою кредиту 10 000 000,00 доларів США з можливістю отримувати в доларах США та з терміном кредиту до 23.12.2016.

В подальшому, додатковою угодою №3 від 18.08.2015 було внесено зміни до п.1.1 Кредитного договору та визначено, що банк надає позичальнику кредит загальною сумою кредиту еквівалентну 10 000 000,00 доларів США з можливістю отримувати в гривні та доларах США та з терміном кредиту до 31.12.2026.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, банк виконав свої договірні зобов'язання за Кредитним договором, надавши кредит, що підтверджується меморіальними ордерами, належним чином засвідченні копії яких містяться в матеріалах справи.

В свою чергу, Публічне акціонерне товариство "Компанія "Райз" починаючи з січня 2017 року припинило здійснювати оплату за Кредитним договором.

Матеріалами справи підтверджено, що остання оплата була здійснена 29.12.2016.

У відповідності до п. h) п.9.1 розділу 9 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди №2 від 18.12.2014) в забезпечення зобов'язань позичальника за договором позичальник надає/забезпечує надання Банку застави майнових прав на майбутній урожай сільськогосподарської продукції (пшениця, жито, кукурудза, ячмінь, овес, просо, соняшник, соя, ріпак тощо) відповідно до структури посівних площ на відповідний сільськогосподарський рік та середньої врожайності за останні три роки. Заставна вартість сільськогосподарської продукції визначається на рівні ринкової вартості (з урахуванням ПДВ), визначеної за даними загальнодоступних джерел інформації, а саме: АПК-Інформ або Агро-сфера, або інших аналогічних джерел за визначенням Банку. Така застава повинна становити заставу з найвищим пріоритетом обтяження. Таке заставне майно повинно бути застрахованим фінансово стабільною та надійною страховою компанією, прийнятною для Банку, проти втрати або пошкодження та інших ризиків, як буде прийнятно для Банку, та Банк повинен мати статус вигодонабувача (бенефіціара) за такими страховими договорами та полісами.

Підпунктом (іі) пункту 12 додаткової угоди №2 від 18.12.2014 передбачено, що до 15.02.2015 позичальник зобов'язаний укласти з банком договори застави майнових прав на майбутній урожай сільськогосподарської продукції, передбачені підпунктом (h) пункту 9.1 розділу 9 Кредитного договору.

22.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", як заставодержателем, та Публічним акціонерним товариством "Райз-Максимко", як заставодавцем, яке є майновим поручителем за зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" було укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець з метою забезпечення передає в заставу заставодержателю майно (сільськогосподарську продукцію), що стане власністю заставодавця в майбутньому, а саме: майбутній врожай ріпаку озимого, врожай якого закінчується у 2016 році, в кількості не менше 5120,25 тон.

В цей же день, між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", як заставодержателем, та Приватним підприємством "ЮТС-Агропродукт Плюс", як заставодавцем, яке є майновим поручителем за зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз", також було укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець з метою забезпечення передає в заставу заставодержателю майно (сільськогосподарську продукцію), що стане власністю заставодавця в майбутньому, а саме: майбутній врожай ріпаку озимого, врожай якого закінчується у 2016 році, в кількості не менше 5914,63 тон.

У відповідності до п.1.1.5 зазначених договорів застави, після збору врожаю вказаних вище сільськогосподарських культур предметом застави стає отримана в результаті збору врожаю вирощена сільськогосподарська продукція та/або продукція, отримана в результаті її переробки, про що сторони укладають додаткову угоду до договору.

Після збору врожаю заставодавець зобов'язаний надати заставодержателю сертифікат якості зерна та продуктів його переробки протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту збору врожаю.

Заставодавець після збору врожаю зобов'язаний передати предмет застави на зберігання зерновому складу за договором складського зберігання зерна та передати заставодержателю протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту збору врожаю заставне свідоцтво та саме свідоцтво за передавальним написом (індосаментом) відповідно до Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", а також надати витяг з реєстру складських документів на зерно, наданий зерновим складом. на якому зберігається зерно.

В силу положень ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Однак, в порушення умов Кредитного договору та договорів застави не виконано зобов'язання щодо надання банку застави сільськогосподарської продукції після збору врожаю.

Відповідно до підпункту (е) пункту 10 Кредитного договору, випадком невиконання позичальником умов кредитного договору вважається, зокрема, втрата забезпечення, а саме втрачається можливість, із будь-якої причини, звернути стягнення за будь-яким із забезпечувальних документів, або такий предмет застави перестає існувати чи іншим чином стає недоступним для банку із будь-якої причини.

Підпунктом (іу) пункту 10.2 Кредитного договору передбачено, що банк має право у будь-який час після настання випадку невиконання вимагати дострокового погашення кредиту і в такому випадку кредит повинен бути достроково погашений позичальником зі сплатою всіх належних до сплати процентів та інших платежів, передбачених договором.

У зв'язку із невиконанням зобов'язань за Кредитним договором та за договорами застави майна (сільськогосподарської продукції), що стане власністю заставодавця у майбутньому (застава майбутнього урожаю) від 22.12.2015 щодо надання банку застави сільськогосподарської продукції після збору врожаю, 21.12.2016 банком було надіслано вимогу від 21.12.2016 на адресу позичальника щодо дострокового погашення кредиту на загальну суму 215 779 150,68 грн протягом 7 (семи) днів з дати отримання цієї вимоги.

Як свідчать матеріали справи, вказану вимогу позичальник отримав 26.12.2016, проте залишена позичальником без відповіді та заборгованість в повному обсязі не погашена.

У відповідності до положень ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Так, з метою забезпечення виконання зобов'язань, 24.12.2013 між банком, як кредитором, Публічним акціонерним товариством "Компанія "Райз", як позичальником, та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко", як поручителем, був укладений договір поруки №06.1-20/194 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого, в зв'язку з укладенням між банком та позичальником Кредитного договору №06.1-20/192 від 24.12.2013 (зі змінами та доповненнями, які можуть вноситись до нього, і разом з усіма додатками до нього) поручитель поручився перед банком за виконання позичальником в повному обсязі усіх існуючих та майбутніх грошових зобов'язань позичальника за Кредитним договором, у тому числі, але не виключно і щодо сплати усіх процентів, комісій, неустойки, регрес них та інших сум, що належать до сплати позичальником у відповідності кредитного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

З пункту 1.2 Договору поруки вбачається, що поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов'язаний, зокрема, повернути кредитні кошти в сумі 10 000 000,00 доларів США, сплатити проценти за процентною ставкою в розмірі, зазначеному у Кредитному договорі, а також сплати комісії, неустойку, регресні та будь-які інші суми відповідно до умов Кредитного договору.

Крім того, згідно із п.1.3 Договору поруки поручитель, як солідарний боржник, зобов'язався сплатити банку всі суми, належні до сплати позичальником за кредитним договором, в разі порушення позичальником зобов'язання щодо сплати відповідної суми коштів за кредитним договором, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надіслання банком відповідної письмової вимоги. Такі платежі повинні бути сплачені поручителем на рахунки Банку, вказані у вимозі.

Як свідчать матеріали справи, 14.02.2017 банком було надіслано на адресу поручителя (ТОВ "Райз-Максимко") у відповідності до п.1.3 Договору поруки вимогу №08.41-186/67-2521 від 13.02.2017 про виконання порушеного зобов'язання.

Проте, вказана вимога була залишена поручителем без відповіді та оплати.

Матеріалами справи підтверджено та учасниками справи не спростовано, що заборгованість перед банком за тілом кредиту за Кредитним договором складає 214 014 654,13 грн.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Враховуючи викладене вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги банку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту у розмірі 214 014 654,13 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, позичальник (апелянта) посилається на не доведеність факту порушення умов Кредитного договору та договорів поруки, оскільки подані банком виписки по рахункам, платіжні доручення та меморіальні ордери, які підтверджували б здійснення банківських операцій за Кредитним договором, є неналежними доказами. Проте, дані посилання спростовуються як наявними в матеріалах доказами так і встановленим вище, оскільки, по-перше, жодною із сторін не ставилось, з моменту укладання по теперішній час під сумнів його дійсність та до звернення до суду з первісним позовом, щодо проведення банківських операцій за даним договором; по-друге, як вбачається з матеріалів справи, а саме з банківських виписок, позичальник (апелянт) регулярно, упродовж часу з отримання кредитних коштів, та до 29.12.2016 (дата останньої сплати заборгованості по тілу кредиту) у відповідності до умов укладеного кредитного договору, сплачував відсотки за користування вищезазначеними кредитними коштами. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження повернення апелянтом банку кредитних коштів (траншів) як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю відповідного волевиявлення з його боку на їх отримання; по-третє, банківські виписки по особовому рахунку апелянта є первинним документом, які належним чином завірені та містяться в матеріалах справи, та є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України, оскільки виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку; по-четверте, наявні в матеріалах справи виписки по рахункам, платіжні доручення та меморіальні ордери засвідченні належним чином та в порядку, встановленому законодавством.

Посилання на те, що жодні із передбачених в ст.592 Цивільного кодексу України випадки щодо права заставодержателя вимагати дострокового виконання зобов'язань, забезпеченого заставою відсутні, не приймаються до уваги, оскільки предметом позову є солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором, а підставою - не належне виконання як позичальником зобов'язань за Кредитним договором так і відповідно поручителем своїх зобов"язань за договором поруки.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено первісні позовні вимоги та визнано їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно зустрічних позовних про визнання припиненою поруку за договором поруки №06.1-20/194 від 24.12.2013, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи зустрічний позов Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" вказувало на те, що договором поруки не встановлено строк поруки, і оскільки банк не пред'явив вимоги до поручителя, порука є припиненою в силу положень ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України зі спливом шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

Також, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги в цій частині апелянт (ПАТ «Компанія «Райз») стверджує, що порука в даних правовідносинах є припиненою в силу закону з посиланням ч.4 ст.559 цього Кодексу.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У відповідності до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, за загальним правилом порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки, при цьому лише у разі якщо такий строк у договорі поруки не встановлений застосовується шестимісячний строк, що обраховується з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

В той же час, пунктом 3.8 договору поруки сторони погодили строк - до 23.12.2019 з дня підписання останнього, тобто строк, встановлений у договорі поруки закінчується 23.12.2019 року.

З огляду на вищенаведене, пунктом 3.8 Договору поруки встановлено строк його дії, а відтак і встановлено строк дії поруки за вказаним договором, отже до правовідносин сторін за Договором поруки не підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог та визнано їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Посилання апелянта на судове рішення Апеляційного суду Одеської області від 02.08.2016 у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором відхиляються, оскільки норми ГПК України не передбачають застосування прецедентів, а під визначені ст.75 ГПК України умови щодо встановлення зазначеним судовим рішенням обставин, які не потребують доведення, не підпадають.

Крім того, посилання апелянта на правові висновки, викладені Верховним Судом України у справах №6-69цс11, №6-88цс11 та №6-2662цс15 є безпідставними, оскільки викладені у постановах висновки щодо застосування ч.4 ст.559 ЦК України ґрунтуються на інших фактичних обставинах, ніж у даній справі, а відтак не можуть бути застосовані під час вирішення даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Доводи апелянта з приводу порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені апелянтом в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 та Розділом ХІ «Перехідних положень» Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 по справі №910/14247/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 по справі №910/14247/17 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи №910/14247/17 до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.01.2018

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

Л.В. Чорна