ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018 року Справа № 904/166/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М., доповідача

суддів: Білецької Л.М., Кузнецова В.О.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

позивачка: ОСОБА_1, посвідчення водія серії ЯАА №513823 від 05.06.2003р., особисто;

від позивача: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги №1613/3 від 01.11.2016 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №б/н від 15.11.2016 р., адвокат;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року (колегія суддів у складі: ОСОБА_4 - головуючий суддя, судді Золотарьова Я.С., Петрова В.І., повний текст підписано 06.02.17р) у справі № 904/166/14

за позовом ОСОБА_1, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко", м. Київ

про стягнення вартості частки у статутному капіталі в розмірі 5 495 600, 00 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 5 511 485, 00 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 666 626, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" про стягнення вартості частини майна товариства, пропорційно частці в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" у сумі 5495600,00 грн., інфляційних втрат у сумі 5511485,00 грн. та 3% річних в сумі 666626,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2011 ОСОБА_1 подала нотаріально посвідчену заяву про свій вихід зі складу учасників товариства, в якій вказувала на необхідність сплатити їй вартість частини майна у статутному капітал. Рішенням загальних зборів учасників ТОВ Торговий дім СЕВЕКО від 12.12.2011 Позивача виключено зі складу учасників товариства та проведено державну реєстрацію змін до установчих документів товариства. В зв'язку з тим, що Відповідач не здійснив виплату вартості частки у статутному капіталі товариства, Позивач вимагає стягнення відповідної сими в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 у справі № 904/166/14 (колегія суддів у складі: ОСОБА_4 - головуючий суддя, судді Золотарьова Я.С., Петрова В.І.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на користь ОСОБА_1 5 495 600,00 грн. вартості частини майна, 665 705,74 грн. 3% річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3 205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи; в іншій частині у позові відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" в дохід державного бюджету України 162 546, 67 грн. судового збору.

Не погодившись з зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку судово-технічної експертизи документів №4081 від 25.06.14р., а також висновку судово-економічної експертизи.

До того ж, безпідставно відхилено клопотання відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи на предмет виконання ОСОБА_1 рукописного тексту « 03.12» на видатковому касовому ордері №62 від 03.12.12р.

Апелянт вважає, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не були повно з'ясовані всі обставини справи, що призвело до прийняття неправильного рішення, яке підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 904/166/14 (колегія суддів у складі: ОСОБА_6 - головуючий суддя, судді Пархоменко Н.В., Чередко А.Є.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 у справі № 904/166/14 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко", не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просило дану ухвалу скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права, та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.11.17р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" задоволено. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 904/166/14 скасовано. Справу передано на розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.12.17р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року у справі № 904/166/14 призначено до розгляду на 11.01.18р.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

11.01.18р. в судовому засіданні оголошено перерву до 29.01.18р.

17.07.17р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" заявлено клопотання про:

- витребування з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз наглядові експертні провадження, складені в ході проведення судово-технічної експертизи документів №15885-15888/15-34 від 18.10.16р. для огляду у судовому засіданні;

- призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи на вирішення, якої поставити питання: Ким, ОСОБА_1 чи іншою особою виконаний рукописний текст « 03.12» на видатковому касовому ордері №62 від 03.12.12р.

16.01.18р. від позивача надійшла заява з процесуального питання за наслідками судового засідання від 11.01.18р. в якій просить викликати експертів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання по справі 904/166/14 та розяснити свій висновок.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.18р. в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" від 17.07.17р. про призначення у справі № 904/166/14 судової почеркознавчої експертизи відмовлено. В задоволенні заяви ОСОБА_1 від 16.01.18р. про виклик експертів у справі №904/166/14 відмовлено.

У судовому засіданні 29.01.18р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно до п.9 ч.1розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, будучи учасником Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Севеко з часткою, яка становить 50% від загального розміру статутного капіталу, 09.12.2011 року ОСОБА_1, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 10 Закону України Про господарські товариства, склала заяву про вихід зі складу учасників товариства. Справжність підпису ОСОБА_1 на зазначеній заяві посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, за реєстровим № 4069 від 09.12.2011 року.

12.12.2011 року, під час проведення загальних зборів учасників ТОВ Торговий дім Севеко (протокол № 14 від 12.12.2011), ОСОБА_1 подала заяву про вихід з товариства, яку датовано 09.12.2011 року.

За результатами проведення зазначених зборів учасників товариства, прийнято рішення, в тому числі про виведення ОСОБА_1 зі складу учасників, та проведення відповідних реєстраційних дії.

Пунктом третім частини першої статті 116 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) та пунктом "в" частини першої статті 10 Закону України "Про господарські товариства" встановлено право учасника господарського товариства вийти у встановленому порядку з товариства.

Наслідком виходу учасника з товариства з обмеженою відповідальністю, згідно з ч. 2 ст. 148 ЦК України, є право учасника, який виходить із товариства, на одержання вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Отже, у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членами пропорційно часткам у статному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-31цс14).

Так, статтею 54 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Зважаючи на те, що Відповідачем у визначений законом річний строк не було здійснено виплату належної Позивачеві в зв'язку із виходом з товариства суми, останній звернувся з даним позовом, та вимагає стягнення відповідної суми в судовому порядку, а також просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України), що і є предметом даного спору.

Відповідач в свою чергу зазначив, що 10.01.2012 року зборами учасників ТОВ Торговий дім Севеко було затверджено звіт про фінансово-господарську діяльність товариства за 2011 рік, та прийнято рішення про виплату на користь ОСОБА_1, належної їй в зв'язку з виходом зі складу учасників товариства суми вартості частини майна у розмірі 5 495 600,00 грн., яка в подальшому виплачена їй готівкою, що підтверджується видатковим касовим ордером № 62 від 03.12.2012 року на суму 5 495 617,32 грн.

Таким чином, Відповідач вважає, що товариство своєчасно та в повному обсязі виконало зобов'язання, передбачене ст. 54 Закону України Про господарські товариства, в зв'язку з чим, просить суд відмовити в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.

Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку.

У пп. 4.14 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" роз'яснено, що під час розгляду спорів про стягнення вартості частини майна ТОВ та розміру частини прибутку господарські суди повинні мати на увазі, що вартість майна та розмір частини прибутку товариства, що належать до виплати учаснику, який вийшов, обчислюються на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства.

У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). У разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу (п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження або спростування доводів позивача стосовно наданих відповідачем доказів виплати суми вартості частини майна, у справі було призначено три експертизи.

Висновком судово-технічної експертизи документів № 4081 від 25.06.2014 року (том 1, а.с. 210-212), на питання суду: чи наявні на документі ознаки монтажу (частки фарби та/або порошку принтеру, призначеного для нанесення зображення) роздрукування тексту ордеру № 62 від 03.12.2012 року, після проставлення ОСОБА_1 особистого підпису на аркуші паперу, який і було використано для виготовлення цього ордеру, експертом надано відповідь, що аркуш паперу, на якому виготовлено видатковий касовий ордер ТОВ № 62 від 03.12.2012 року піддавався впливу механізмів проявлення та закріплення зображень електрогрофотографічного друкувального (копіювального) пристрою (пристроїв) кілька разів: як до виконання цифрового рукописного запису 03.12.2012 і підпису від імені ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_14, так і після їхнього виконання, тому встановити послідовність виконання друкованого тексту ордера та цифрового рукописного запису і підписів, не представляється можливим.

В своїх поясненнях стосовно висновку експертного дослідження, експерт зазначив, що встановлені в результаті дослідження ознаки впливу механізмів проявлення та закріплення зображень електрофотографічного друкувального (копіювального) пристрою (пристроїв), як до виконання цифрового рукописного запису і підписів на досліджуваному касовому ордері, так і після їхнього виконання, могли з'явитися як при друкуванні нового зображення (фрагменту тексту) після виконання запису та підписів, так і при пропусканні досліджуваного документа після їх виконання через механізм проявлення та закріплення зображення так званий друк чистого аркушу. З огляду на викладене, експерт зазначив, що встановлені ознаки впливу, не дають підстав для однозначного висновку щодо наявності в документі ознак монтажу, але і не виключають їх існування.

Висновком судово-економічної експертизи № 14396/14-45 від 30.01.2015 (том 2, а.с. 121-127), на питання суду чи підтверджується документально та нормативно факт видача Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім СЕВЕКО" готівкових котів в сумі 5 495 617 грн. 32 коп. на користь ОСОБА_1 за видатковим касовим ордером № 62 від 03.12.2012 року, експертом надано наступну відповідь: видатковий касовий ордер № 62 від 03.12.2012 року оформлений в цілому у відповідності до вимог Положення про ведення касових операції у національній валюті в Україні, проте, в графі Одержав сума прописом надрукована, а не зазначена фізичною особою з використанням чорнильної або кулькової ручки з чорнилами темного кольору, як це передбачено п. 3.5. вказаного Положення; в графі Номер кореспондентського рахунку, субрахунку, безпідставно зазначено рахунок 40 Статутний капітал, по якому зазначена операція не відображена, оскільки у складі статутного капіталу товариства станом на 03.12.2012 була відсутня частка ОСОБА_1

Висновком судово-технічної експертизи документів № 15885-15888/15-34 від 18.10.2016 (том. 3, а.с. 123-137), на поставлені судом питання стосовно відповідності дати виконання фрагментів видаткового касового ордера №62 від 03.12.2012 року (підпис касира ОСОБА_13М.) та самого документа, відповідності дата виконання підпису касира ОСОБА_13 та дати складання видаткового касового ордера, а також встановлення періоду часу, в якій був зроблений такий запис в документі, експертами надано відповідь, що запис дати 03.12.2012, підписи від імені ОСОБА_13 у графі ОСОБА_3 касир та підпис від імені ОСОБА_1 у графі Підпис одержувача у видатковому касовому ордері № 62 від 03.12.2012 року, виконані в один період часу (ймовірно пізніше січня 2014 року).

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що наданий Відповідачем видатковий касовий ордер № 62 від 03.12.2012 року, не може служити належним та допустимим доказом виплати на користь ОСОБА_1 вартості частини майна товариства у розмірі 5 495 617,32 грн.

Так, зі справи вбачається, що ОСОБА_1 не підписувала документ з назвою видатковий касовий ордер № 62 від 03.12.2012 року, при цьому, матеріалами справи не спростовано, що розміщення її власноручного підпису на документі, могло бути здійснено шляхом друку тексту видаткового касового ордеру, або його фрагментів на аркуші папері з підписом ОСОБА_1, який доречи, виконано в період, що припадає на час розгляду даної справи.

Згідно положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи, а згідно з приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відтак, судом першої інстанції правомірно не прийнято в якості допустимого доказу виплати на користь ОСОБА_1 вартості частини майна товариства, пропорційно її частці в статутному капіталі ТОВ "Торговий дім СЕВЕКО", наданий Відповідачем видатковий касовий ордер № 62 від 03.12.2012 на суму 5 495 617,32 грн.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення вимоги Позивача про стягнення коштів у розмірі 5 495 600,00 грн., через обґрунтованість цих вимог.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, про що зазначено в ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач вимагає стягнення суми боргу з врахуванням 3% річних в розмірі 666 626,30 грн. за період прострочення із 10.12.2012 по 26.12.2016 та 5 511 485,00 грн. інфляційних витрат за період 2013, 2014, 2015, січень-листопад 2016 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що датою виходу Позивача зі складу учасників ТОВ Торговий дім Севеко, є 12.12.2011 року, а отже, з урахуванням вимог ст. 54 Закону України Про господарські товариства передбачені законом виплати, мали бути проведені товариством в строк до 12.12.2012 року, тому період прострочення для обрахунку трьох відсотків річних, має починатися з 12.12.2012 року. Так, сума відповідних нарахувань за період з 12.12.2012 по 26.12.2016, становить 665 705,74 грн.

Підрахунок суми інфляційних втрат проведено Позивачем вірно з урахуванням фактичних обставин справи, та вимог чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції з приводу того, що, заявлені Позивачем вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення з Відповідача суми 5 495 600,00 грн. вартості частини майна пропорційно розміру частки позивача в статутному капіталі, 665 705,74 грн. трьох процентів річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, а в решті позовних вимог - відмовити.

З огляду на викладене вище, наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника колегією суддів відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного провадження у справі, а отже, є безпідставними та необґрунтованими.

Натомість, оскаржуване судове рішення, на думку колегії суддів, прийнято за підсумками повного та обєктивного розгляду матеріалів та фактичних обставин справи, що виключає наявність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.269,275,276,282 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р. у справі №904/166/14 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Севеко" залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя О.В. Кузнецов

Суддя Л.М. Білецька