КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 925/1084/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання : Цибульському Р.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 23.01.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.11.2017 (повний текст складено 13.11.2017) у справі №925/1084/17 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - фізична особа - підприємець Ганницький Володимир Михайлович,

про зобов'язання звільнити нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позов про звільнення Товариством з обмеженою відповідальністю "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС" та його майном незаконно займаного комплексу будівель загальною площею 1108,5 кв. м., що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Оборонна,49, право власності на який зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за фізичною особою - підприємцем Ганницьким Володимиром Михайловичем за реєстраційним номером 1, а також відшкодування судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.09.2017 залучено до участі у справі фізичну особу - підприємця Ганницького Володимира Михайловича третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки право власності на займаний відповідачем комплекс приміщень зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за фізичною особою - підприємцем Ганницьким Володимиром Михайловичем, отже рішення суду у даній справі може стосуватися його прав чи обов'язків щодо відповідача.

03.11.2017 до Господарського суду Черкаської області позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач, з метою однозначного трактування позовних вимог та однозначного та належного виконання рішення суду у разі задоволення позову, просив звільнити від ТОВ "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС" та його майна незаконно займаний комплекс будівель літ. Б-I, В-2, Г-І, Е-І, огорожа № 1,4, замощення № II, що розташований за адресою м. Черкаси, вул. Оборонна,49, право власності на який зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за фізичною особою-підприємцем Ганницьким Володимиром Михайловичем за реєстраційним номером 1.

Судом першої інстанції прийнято уточнення позовних вимог відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України як заяву позивача про зміну предмету позову, оскільки заява подана представником позивача до початку розгляду спору по суті, оформлена належним чином, її копія надіслана відповідачу та третій особі.

Позовна заява, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, мотивована тим, що в забезпечення укладених між позивачем та відповідачем кредитних договорів, відповідачем передано в іпотеку позивачу належне йому нерухоме майно. Однак, позивач вважає, що нерухомість використовується відповідачем всупереч вимогам ч.3 ст.9, ст.12 Закону України «Про іпотеку», згідно яких іпотекодержатель надає згоду на передачу іпотечного майна в оренду. Позивач зазначає, що згоди на передачу нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, в оренду, він не надавав, а відтак у відповідача відсутні правові підстави для перебування у приміщеннях предмета іпотеки та використання їх у господарській діяльності.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.11.2017 (повний текст якого підписано 13.11.2017) у задоволені позов відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами використання відповідачем іпотечного нерухомого майна. Посилання позивача на Акт перевірки наявності та стану заставного майна від 08 вересня 2017 року, складеного ФОП Гладнєвим К.Р, не може бути належним доказом того, що ТОВ "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС" розміщується у будівлях, які знаходяться в іпотеці, чи що в них знаходиться майно названого товариства, оскільки цей акт складений підприємцем одноособово, без участі представників товариства, та у ньому не вказано, що в цих приміщеннях перебуває товариство чи знаходиться його майно. Не може бути таким доказом і наявність на стіні вивіски із словами «УНИВЕРСАЛ СЕРВИС СТО» чи зазначення у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань адреси місцезнаходження відповідача за місцем розташування предмета іпотеки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 07.11.2017 (повний текст якого підписано 13.11.2017) у справі №925/1084/17 - скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що містить невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції не наведено жодного обґрунтування відхилення, в якості доказу, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, громадських формувань та фізичних осіб - підприємців щодо адреси предмета іпотеки, як юридичної адреси відповідача, не враховано місце розташування вивіски із словами «УНИВЕРСАЛ СЕРВИС СТО», що належить відповідачу, на іпотечному майні, позивачем надані належні докази факту використання предмету іпотеки відповідачем без згоди позивача, зокрема: копія Акту огляду перевірки наявності та стану заставного майна від 08.09.2017, виконаного ФОП Гладнєвим К.Р., якого у графі «Функціональне призначення на дату перевірки» зазначено «Автомайстерня» (використовується ТОВ "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС"). Також позивач зазначив, що в судовому засіданні представником відповідача підтверджено дійсність розташування рекламної вивіски СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС на предметі іпотеки, що зафіксовано в Протоколі судового засідання від 07.11.2017, і що беззаперечно свідчить про використання відповідачем предмета іпотеки як мінімум з рекламною метою, та відповідно рекламна вивіска СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС є належним відповідачу майном і це майно розташоване на предметі іпотеки.

Узагальнені заперечення відповідача по справі ґрунтуються на тому, що позивачем не зазначено які саме його права та законні інтереси порушені відповідачем, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача таке порушення спричинено, за умови його спричинення, відповідачу на праві власності за адресою знаходження іпотечного майна належать відповідні приміщення, відповідач не перебуває у договірних відносинах з третьою особою та не орендує будь яких приміщень у ФОП Ганницького В.М. за адресою розташування іпотечного майна. Проїзд на територію до приміщень, що є предметом іпотеки і приміщень, які належать на праві власності відповідачу є спільним, вивіска із назвою товариства знаходиться на боксах навпроти дуже багато років із самого початку роботи відповідача.

Узагальнені заперечення третьої особи по справі ґрунтуються на тому, що жодного договору оренди на користь відповідача відносно спірних приміщень ФОП Ганницьким В.М. не укладалось, так як на його укладення необхідна згода позивача. Самовільне використання відповідачем зазначених приміщень у комплексі будівель також відсутнє.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райфайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.11.2017 (повний текст якого підписано 13.11.2017) передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Гончаров С.А., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі 925/1084/17 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райфайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.11.2017 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 23.01.2018 (ухвала отримана позивачем згідно поштового повідомлення про вручення - 113, третьою особою - 357; ухвала, надіслана відповідачу за адресою його місцезнаходження, повернута без вручення органом зв'язку внаслідок закінчення терміну зберігання).

В судовому засіданні 23.01.2018 представник позивача (скаржника) доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов (з урахуванням здійснених уточнень) задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 23.01.2018 представників не направив, причин неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа в судове засідання 23.01.2018 представників не направила, причин неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Частиною 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники процесу не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, і підтверджується наявними матеріалами справи, 13.02.2008 між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (як Кредитор) та фізичною особою-підприємцем Ганницьким Володимиром Михайловичем (Позичальник) було укладено генеральну кредитну угоду № 010/02-16/210-08 та на виконання її умов цим же числом було укладено кредитний договір № 010/02-16/210/02-08.

З метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Банком між Ганницьким Володимиром Михайловичем (Іпотекодавець) та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Черкаської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки № 010/02-16/210-08і від 13.02.2008, далі - Договір іпотеки, за умовами якого цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди від 13.02.2008 № 010/02-16/210-08, а також додаткових угод до неї, що можуть бути укладені в подальшому, щодо повернення кредиту в розмірі 1616000 грн., сплати процентів за його користування, комісійної винагороди, неустойки (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також виконати інші умови Кредитного договору та відшкодувати Іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Кредитного договору.

Предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно: комплекс будівель загальною площею 1108,5 кв. м., що розташований за адресою м.Черкаси, вул.. Оборонна,49, а саме: Літера Б-1 - цех (заг. площа 163,1 кв.м.), Літера В-2- цех (заг. площа 269,8 кв.м.), Літера Г-1 - цех (заг. площа 527,6 кв.м.), Літера Д-1 - склад (заг. площа 57,6 кв.м.), Літера Е-1 - склад (заг. площа 90,4 кв.м.), далі - предмет іпотеки, який належить Іпотекодавцеві на праві власності, що підтверджується Мировою угодою, укладеною між ТОВ "Холд-Хаус" та Іпотекодавцем 18 грудня 2007 року, затвердженою ухвалою Господарського суду Черкаської області 18.12.2007, справа № 06/5788, зареєстрованою в КП "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 31.01.2008 за реєстраційним номером 21704748. Витяг з реєстру власності на нерухоме майно № 17711151 від 12.02.2008.

Відповідно до п. 4.1.5. Договору іпотеки Іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавали його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

Відповідно до рішення загальних зборів акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" змінено назву позичальника з Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", який є правонаступником за всіма правами та обов'язками ВАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Як зазначав позивач у позові, в березні 2017 року, здійснивши черговий огляд іпотечного майна, працівниками позивача (Банку) було встановлено, що у внутрішніх приміщеннях об'єкту здійснює господарську діяльність стороння особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС" (відповідач у справі). За твердженням позивача до Банку не надходили звернення щодо надання згоди на передачу в користування зазначеним майном.

18.03.2017 позивачем надіслано на адресу відповідача повідомлення про звільнення приміщення, яке відповідно до пояснень позивача, було залишено відповідачем без відповіді та реагування.

Згідно інформації одержаної з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідачем зареєстровано своє місцезнаходження/юридичну адресу за адресою: м. Черкаси, вул.. Оборона,49, засновниками та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС" є ОСОБА_6 та ОСОБА_7

21.08.2017 представник позивача провів черговий огляд предмета іпотеки та встановив, що відповідач продовжує використовувати предмет іпотеки у господарській діяльності.

Позивач вважає, що вказані дії щодо використання відповідачем предмета іпотеки у господарській діяльності є порушенням норм чинного законодавства України, а також охоронюваних законом прав Іпотекодержателя відповідно до ч. 3 ст. 9, ст. 12 Закону України "Про іпотеку", а тому передача відповідачу в користування нерухомого іпотечного майна є незаконною.

В частині 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку" вказано, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в оренду, користування.

За приписом статті 12 цього Закону правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено таке: 1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 2. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 3. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. 4. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

В частинах 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Та згідно пункту 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

В свою чергу, судом першої інстанції встановлено, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що із доданої до позовної заяви Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.09.2017 вбачається, що 13.02.2008 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було зареєстровано заборону на нерухоме майно Ганницького Володимира Михайловича: комплекс, цех літ. Б-І, цех літ. В-2, цех літ. Г-І, склад літ. Д-І, склад літ. Е-І, відповідно до договору іпотеки, виданого 13.02.2008, в інтересах ВАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Крім того, відповідно до зазначеної Інформаційної довідки 13.05.2013 за товариством з обмеженою відповідальністю "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС", адреса якого: м. Черкаси, вул.. Оборонна,49, зареєстроване право власності на такі об'єкти: станція технічного обслуговування автомобілів, А'-І загальною площею 394,9 кв.м., їдальня, З-І загальною площею 53,4 кв.м., за адресою м. Черкаси, вул.. Оборонна,49/1.

Право власності ТОВ "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС" на нерухоме майно, а саме: станція технічного обслуговування автомобілів, А'-І загальною площею 394,9 кв.м., їдальня, З-І загальною площею 53,4 кв.м. підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.05.2013 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2013.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено достовірність доказів, а саме, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищенаведених норм Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено, що відповідач незаконно займає комплекс будівель, загальною площею 1 108,5 кв.м., що розташований за адресою м.Черкаси, вул.. Оборонна,49 які знаходиться у позивача в іпотеці, а також, що в даних будівлях наявне майно, яке належить відповідачу.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на Акт перевірки наявності та стану заставного майна від 08 вересня 2017 року, складений ФОП Гладнєвим К.Р, не може бути належним доказом тих обставини, що ТОВ "СТО УНІВЕРСАЛ - СЕРВІС" розміщується у будівлях, які знаходяться в іпотеці, а також того, що в даних будівлях наявне майно, що належить відповідачу, оскільки Акт перевірки наявності та стану заставного майна від 08 вересня 2017 року складений підприємцем одноособово, без участі представників відповідача та третьої особи, в акті не зазначений перелік майна, яке знаходиться в приміщеннях, що є предметом іпотеки, і що таке майно належить відповідачу.

Крім того, в Акт перевірки наявності та стану заставного майна від 08.09.2017 містяться відомості, що його складено за участю лише особи, яка його і складала - ФОП Гладнєв К.Р., інші особи (як зацікавлені, так і не зацікавлені) участі при складанні даного акту - не приймали, вказаний Акт відповідачу та третій особі для ознайомлення - не надсилався/не надавався, а також вказаний акт не містить підтверджуючих відомостей що перевірка була здійснена саме об'єкта іпотеки, зазначеного у договорі іпотеки.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено обов'язок іпотекодавця надавати іпотекодержателю доступ до предмета іпотеки для здійснення перевірки (п. 4.1.3), а отже, іпотекодержатель не позбавлений права заявити таку вимогу іпотекодавцю, створити комісію у складі уповноважених представників сторін та/або з залученням незацікавлених осіб, і провести відповідну перевірку саме визначеного в іпотеці нерухомого майна, зафіксувавши проведення перевірки саме щодо об'єкту іпотеки.

Також, доводи апелянта про те, що вивіска на стіні одного з приміщень із словами УНИВЕРСАЛ СЕРВИС СТО чи зазначення у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань адреси місцезнаходження відповідача за місцем розташування предмета іпотеки, свідчить про наявність майна відповідача у приміщеннях предмета іпотеки та тієї обставини, що відповідачем займаються спірні приміщення та використовуються ним у своїй господарській діяльності, відхиляються апеляційним судом, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, судом підлягає захисту право особи, що порушене іншими особами, чи не визнається.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на .

Керуючись ст.ст. 240, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.11.2017 (повний текст складено 13.11.2017) у справі №925/1084/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 07.11.2017 (повний текст складено 13.11.2017) у справі №925/1084/17 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/1084/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та тезолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 29.01.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

Б.В. Отрюх