УХВАЛА

м. Київ

15.01.2018Справа № 910/20733/13

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши скаргу Державного підприємства "Укрнафтопродукт" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі

за позовом Державного агентства резерву України

до Державного підприємства "Лубенське районне управління магістральних нафтопродуктопроводів"

за участі прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері

про відшкодування вартості матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, щодо яких було встановлено факти незабезпечення збереження

Представники:

від стягувача: Ващенко В.В. - представник за довіреністю;

від боржника (скаржника): Пясецький Д.В. - представник за довіреністю;

від органу ДВС: не з'явились;

від прокуратури: не з'явились,

встановив:

28.10.2013 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного агентства резерву України з вимогами до Державного підприємства "Лубенське районне управління магістральних нафтопродуктопроводів" про відшкодування вартості матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, щодо яких було встановлено факти незабезпечення збереження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/20733/13 позов задоволено повністю, Державне підприємство "Лубенське районне управління магістральних нафтопродуктопроводів" зобов'язано повернути до державного резерву України матеріальні цінності, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, а саме: Труби нафтопровідні електрозварні у кількості 16,440 тони загальною вартістю 115 803 грн 36 коп.; з Державного підприємства "Лубенське районне управління магістральних нафтопродуктопроводів" на користь Державного агентства резерву України стягнуто штрафні санкції в сумі 199 403 грн 01 коп., в тому числі 100% штраф на суму 115 803 грн 36 коп., пеню в сумі 83 599 грн 65 коп.; з Державного підприємства "Лубенське районне управління магістральних нафтопродуктопроводів" в дохід державного бюджету України стягнуто 3 988 грн 06 коп. витрат по сплаті судового збору.

19.02.2014, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2014, видано накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 у справі № 910/20733/13 замінено боржника у виконавчих провадженнях по примусовому виконанню наказів господарського суду м. Києва № 910/20733/13 від 19.02.2014 з Державного підприємства "Лубенське районне управління магістральних нафтопродуктопроводів" на - Державне підприємство "Укртранснафтопродукт".

27.12.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Державного підприємства "Укрнафтопродукт" надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої скаржник просить суд зупинити виконання постанови від 14.12.2017 у ВП № 49130979 про опис та арешт майна; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови від 14.12.2017 у ВП № 49130979 про опис та арешт майна; скасувати постанову державного виконавця від 14.12.2017 у ВП № 49130979 про опис та арешт майна; визнати протиправним та не чинним акт приймання-передавання майна від 14.12.2017 та зобов'язати державного виконавця негайно повернути скаржнику вилучене майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.01.2018 розгляд скарги Державного підприємства "Укрнафтопродукт" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві призначено на 15.01.2018.

15.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли пояснення на скаргу, клопотання про закриття провадження у справі № 910/20733/13 за скаргою та клопотання про залучення в якості третіх осіб без самостійних вимог стягувачів.

Представники боржника та органу ДВС у судове засідання 15.01.2018 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У судове засідання 15.01.2018 з'явилися представники стягувача та боржника та надали пояснення.

Скарга мотивована тим, що постанова державного виконавця про опис та арешт майна від 14.12.2017, винесена державним виконавцем Байрамовим Т.Р. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 49130979, відповідно до якої державним виконавцем описано та накладено арешт на легковий автомобіль Suzuki, модель Grand Vitara 2.0, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, є такою, що суперечить закону, оскільки боржник є підприємством державного сектору економіки, а відповідно до чинного законодавства України встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 %. Крім того, скаржник зазначає, що державним виконавцем порушено терміни накладення арешту на майно боржника, незаконно передано його державному підприємству "Сетам" на зберігання та для здійснення реалізації та не зазначено в оскаржуваній постанові межі суми стягнення з боржника.

Стосовно вимоги щодо визнання протиправним та не чинним акту приймання-передачі майна від 14.12.2017, укладеного між державним виконавцем Байрамовим Т.Р. та представником державного підприємства "Сетам" Коханом В.Д., скаржник зазначає, що в даному акті не зазначено часу складання акту, найменування відділу державної виконавчої служби, в якому працює державний виконавець, його ім'я, по-батькові, номер виконавчого провадження, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг нерухомого майна, а також відсутня відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та майнову відповідальність за його розтрату, відчуження, приховування або підміну.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як зазначає скаржник у своїй скарзі, оскільки відповідно до чинного законодавства наявний мораторій на реалізацію майна державних підприємств, до якого відноситься боржник, накладення арешту на майно останнього не забезпечить реальне виконання рішення суду, а по-друге, державне підприємство "Сетам" немає законної підстави на здійснення реалізації арештованого майна скаржника, а саме: Suzuki, модель Grand Vitara 2.0, 2004 року випуску.

Судом встановлено, що до зведеного виконавчого провадження № 49130979 (в межах якого була винесена оскаржувана постанова) приєднанні виконавчі провадження № 48159132 та № 48493737 про стягнення з Державного підприємства "Укрнафтопродукт" заробітної плати на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, мораторій не застосовується до рішень щодо виплати заробітної плати, які перебувають на примусовому виконанні та приєднанні до зведеного виконавчого провадження № 49130979.

Крім того, скаржник у своїй скарзі вказує на грубе порушення термінів накладення арешту на майно боржника з посиланням на абзац 3 частини 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Однак, оскаржується постанова про опис та арешт майна, тобто інший процесуальний документ, а отже посилання скаржника на строк винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника судом не приймається.

Пунктом 3 частини 5 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що в постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов'язково зазначаються: якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Скаржник вказує, що в оскаржуваній постанові про опис та арешт майна від 14.12.2017 не зазначено об'єм двигуна, вид пального та пробіг арештованого автомобіля.

Проте, не зазначення таких характеристик автомобіля не є підставою для скасування постанови, а є підставою для внесення змін.

Нормами статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна. Зберігачами можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи, у тому числі Організатор. Організатор призначається зберігачем рухомого майна, що підлягає реалізації відповідно до цього Порядку, крім випадків, коли це майно не може бути передано на зберігання Організатору з об'єктивних причин без пошкодження його функціональних властивостей, цілісності та зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Боржник або члени його сім'ї призначаються зберігачами арештованого майна у виключних випадках, зокрема щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та іншого майна, яке не може бути передано на зберігання Організатору з об'єктивних причин без пошкодження його властивостей, конструкції, функціональності чи зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Боржник та члени його сім'ї забезпечують зберігання майна безоплатно. У разі письмової відмови боржника та членів його сім'ї, інших осіб прийняти арештоване майно на зберігання таке майно підлягає в обов'язковому порядку передачі на зберігання Організатору.

У своїй скарзі боржник зазначає, що враховуючи наявний мораторій на майно, воно не могла бути передане на зберігання представнику державного підприємства "Сетам", а мало бути передано на зберігання безпосередньо боржнику.

Разом з тим, представник відділу державної виконавчої служби в поясненнях на скаргу вказує на те, що державний виконавець направляв вимогу, якою зобов'язував боржника бути присутнім 14.12.2017 за відповідною адресою для передачі автомобіля Suzuki, модель Grand Vitara 2.0, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1. Додатково було повідомлено представника боржника по телефону.

Таким чином, державний виконавець вжив заходів для повідомлення представника боржника, однак останній 14.12.2017 за вказаною адресою не з'явився.

Крім того, 19.12.2017 державним виконавцем копію оскаржуваної постанови про опис та арешт майна від 14.12.2017 направлено до Фонду державного майна України з проханням останнього надати інформацію щодо застосування мораторію на примусову реалізацію арештованого автомобіля.

В обґрунтування своєї вимоги щодо визнання протиправним та не чинним акту приймання-передачі майна від 14.12.2017, укладеного між державним виконавцем Байрамовим Т.Р. та представником державного підприємства "Сетам" Коханом В.Д., скаржник посилається на те, що в оскаржуваному акті не зазначено часу складання акту, найменування відділу державної виконавчої служби, у якому працює державний виконавець, його ім'я, по-батькові, номер виконавчого провадження, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг, а також відсутня відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та майнову відповідальність за його розтрату, відчуження, приховування або підміну, у зв'язку з чим скаржник просить суд визнати акт протиправним та не чинним.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 у разі передачі майна на зберігання Організатору складається акт приймання-передавання арештованого майна. В акті приймання-передавання арештованого майна зазначаються: дата, час і місце складання акта; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка приймає майно на зберігання (у разі якщо майно приймається уповноваженою особою Організатора або третьої особи, залученої Організатором, зазначається документ, який підтверджує повноваження цієї особи); найменування відділу державної виконавчої служби, у якому працює державний виконавець, а також прізвище, ім'я, по батькові державного виконавця, який передає майно. Якщо арештоване майно передається приватним виконавцем, вказуються прізвище, ім'я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ та номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження; назва кожного внесеного в акт предмета, опис його стану та наявних дефектів, його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проба, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу, додаткові елементи, аксесуари, наявна супровідна та технічна документація тощо); відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та майнову відповідальність за його розтрату, відчуження, приховування або підміну. У разі передачі на зберігання транспортного засобу в акті приймання-передавання арештованого майна зазначаються: марка; модель; номер кузова (номер шасі); рік випуску; об'єм двигуна; вид пального; пробіг; комплектація; колір; тип кузова; тип трансмісії; наявність пошкоджень, подряпин, вм'ятин, корозії тощо; додаткові відомості. Акт приймання-передавання підписується особою, якій передається майно, та виконавцем.

Судом встановлено, що в оскаржуваному акті не зазначено: часу складання акту, рік випуску автомобіля, об'єм двигуна, вид пального, а також відсутня відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та майнову відповідальність за його розтрату, відчуження, приховування або підміну.

Однак, не зазначення вказаної інформації в акті не є підставою для визнання його не чинним, а є підставою для внесення змін.

Крім того, судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/20733/13 від 19.02.2017 завершено 26.10.2016 та не входило до зведеного виконавчого провадження №49130979, в межах якого винесене оскаржувана постанова.

Враховуючи вищевикладене, з наявних матеріалів у справі, суд не вбачає порушення законності державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Стосовно поданих державним виконавцем через відділ діловодства суду 15.01.2018 клопотань про залучення до участі у справі стягувачів в якості третіх осіб без самостійних вимог та закриття провадження з розгляду скарги, суд не приймає до розгляду клопотання про залучення до участі у справі стягувачів в якості третіх осіб без самостійних вимог та відмовляє в задоволенні клопотання про закриття провадження з розгляду заяви з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Таким чином, Господарським процесуальним кодексом України не передбачено залучення до участі у справі стягувачів в якості третіх осіб без самостійних вимог під час розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Нормами статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено закриття провадження у справі з наступних підстав: спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; відсутній предмет спору; суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу; позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Однак, подана скарга не підпадає не під один пункт вищезазначеної статті, а перелік підстав закриття провадження у справі є вичерпний.

Нормами статті 343 Господарського процесуального кодексу України встановлено за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що боржником (скаржником) не доведено порушення державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вимог, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, з огляду на що суд відмовляє Державному підприємству "Укрнафтопродукт" у задоволенні скарги на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/20733/13.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 234, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Державному підприємству "Укрнафтопродукт" у задоволенні скарги на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/20733/13.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Н.Б. Плотницька