ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2018м. ДніпроСправа № 904/8952/17

за позовом Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДНІПРОВСЬКИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД"

про відшкодування збитків у розмірі 161 286,58 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

при секретарі судового засідання Сліпченко С.В.

Представники:

Позивача - ОСОБА_1, представник, довіреність № 18 від 18.12.2017 року

Відповідача - ОСОБА_2, представник, довіреність № 1ю від 04.01.2018 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача відшкодування збитків у розмірі 161 286,58 грн., мотивуючи порушенням Відповідачем норм природоохоронного законодавства.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин до атмосферного повітря у період з квітня 2012р. до 2016р. було неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме - відсутності нормативно - правового регулювання зазначеного питання. Незважаючи на процесуальну невизначеність отримання дозволу на викиди на законодавчому рівні, Відповідач виконував платежі за викиди забруднюючих речовин до атмосферного повітря з стаціонарних джерел до державного бюджету за встановленими ставками, виходячи з наявної, затвердженої інвентаризації від 28.09.15р. за № 3-4659/0/261-15. ОСОБА_3 банківських виписок за період з квітня 2013р. по жовтень 2016р. додані до заперечень на акт перевірки ДЕІ (п.5 додатка до заперечень).

Позивач, у поясненнях з урахуванням відзиву Відповідача, зазначає, що згідно з ч. 1 ст.41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням за погодженням з територіальними (місцевими) органами центральних органів виконавчої влади, що здійснюють регулювання у відповідній сфері, та територіальними органами уповноваженого органу, а у випадках, передбачених законом, на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України. Такі порядки мають передбачати, зокрема вичерпний перелік документів, які субєкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру. Преамбулою до Закону визначено, що зміни, передбачені пунктом 1 розділу ІІ Закону України від 16.10.12р. N 5456-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні" (далі - Закон 5456-VІ), в частині положень, які стосуються передачі повноважень від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласним, Київській, Севастопольській міським державним адміністраціям, органам виконавчої влади Автономної Республіки Крим, набирають чинності з 18.05.13р. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.13р. N 159 "Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища" територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища ліквідовано, а виконання ними повноважень припинено з 17.05.13р. 21.05.13р. розпорядженням № Р-438/0/3-13 створено Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської облдержадміністрації. Тобто повноваження щодо видачі документів дозвільного характеру Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області здійснювало до 17.05.13р., включно. Відповідач мав Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № -126 терміном дії з 03.04.08р. до 03.04.13р. Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.02р. № 302 (далі - Порядок № 302). Згідно з п.3 Порядку № 302 дозвіл видається безоплатно територіальними органами Мінприроди за погодженням з установами санітарно-епідеміологічної служби на термін не менше як п'ять років. За п.11 даного Порядку для продовження терміну дії дозволу суб'єкт господарювання завчасно, не пізніше ніж за 30 календарних днів до його закінчення, подає заяву до територіального органу Мінприроди, який видав дозвіл, та установи санітарно-епідеміологічної служби. Відповідно до п. 8 Порядку № 302 Територіальний орган Мінприроди протягом 30 календарних днів розглядає заяву та документи на отримання дозволу і у разі відсутності зауважень видає дозвіл. У разі наявності зауважень документи повертаються суб'єкті господарювання з викладом їх змісту та зазначенням терміну повторного подання. Тобто, підприємство повинно було, як найменше за 30 календарних днів до закінчення дії попереднього дозволу, а саме до 04.03.13р., подати повний пакет документів до територіальних органів Мінприроди для отримання дозволу. Відповідно до п. 4 Порядку № 302 для отримання дозволу суб'єкт господарювання: оформляє заяву; готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання; проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони; розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, повязаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди; обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов'язаних з реалізацією заходів щодо їх створення; проводить оцінку та аналіз витрат, пов'язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря; готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства. Тобто, проведення інвентаризації та її реєстрація в територіальних органах Мінприроди, передує отриманню дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а не підтверджує факт подачі повного пакету документів для отримання дозволу. ОСОБА_4 про інвентаризацію є лише одним з багатьох документів, які потрібно в повному обсязі направити за 30 календарних днів до відповідного органу для отримання дозволу. З відзиву на позов та матеріалів справи вбачається, що підприємство лише в 2015р. розробило звіт з інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин та 28.09.15р. листом № 3-4659/0/261-15 зареєструвало в Департаменті екології та природних ресурсів Дніпропетровської облдержадміністрації. При цьому, Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської облдержадміністрації розпочав роботу з видачі дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря 31.10.13р. Позивач зазначає, що неможливість отримання підприємством даних по фоновим концентраціям з причини неврегульованості даного питання на законодавчому рівні не є підставою для не отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Так, відповідно до Положення про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.15р. № 32, саме Міністерство наділено повноваженням щодо нормативно-правового врегулювання питань у сфері охорони атмосферного повітря, зокрема, визначення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі. В цей період інші суб'єкти господарювання отримували фонові концентрації в Міністерстві екології та природних ресурсів України. Тобто, підприємство не було обмежене вимогами законодавства в зверненні до Міністерства екології та природних ресурсів щодо визначення фонових концентрацій. Таким чином, підприємство не вжило всіх необхідних заходів щодо вчасного отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Відповідно до ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі Закон) порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Порядок нарахування шкоди за порушення законодавства у сфері охорони атмосферного повітря визначено Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженої наказом Мінприроди України від 10.12.08р. №639 зареєстрованої в Мінюсті України 21.01.09р. за № 48/16064 зі змінами та доповненнями, внесеними наказом Мінприроди України № 548 від 28.12.16р. Відповідно до ст. 33, 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні, зокрема, у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом. З виписок з рахунку, які є в матеріалах справи вбачається, що підприємство сплачувало податок за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря згідно з податковою декларацією екологічного податку. Однак, ст. 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та п. 7 ч.3 ст. 29 Бюджетного кодексу України визначено,що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2017 рік у частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Також зазначеним законом встановлено, що джерелами формування спеціального фонду місцевих бюджетів у 2017 році є надходження до спеціального фонду місцевих бюджетів, що визначені частиною другою статті 69-1 Бюджетного кодексу України. Пунктом 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України визначено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів, у тому числі, належать 70 відсотків грошові стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишньої природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Натомість екологічний податок за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин нараховується та сплачується відповідно до глави VIII Податкового кодекс України. Згідно зі ст. 19-1 ПК України здійснення адміністрування податків, зборів, платежів та контроль за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів покладено на Державну фіскальну службу України та його територіальні органи. Згідно зі ст. 242.1.1. ПК України обєктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Стаття 243 ПК України визначає ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин від стаціонарних джерел. Відповідно до ОСОБА_2 №639 шкода за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря нараховується в залежності від маси викинутої забруднюючої речовини, розміру мінімальної заробітної плати та коефіцієнтів. Таким чином, шкода та екологічний податок мають різну юридичну природу, сплачуються при наявності різних обставин під час здійснення господарської діяльності та їх надходження до бюджетів контролюються різними контролюючими органами. Тобто платежі за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за податковою декларацією екологічного податку є податковим зобовязанням субєкта господарювання. А шкода за забруднення навколишнього природного середовища є видом цивільно-правової відповідальності за порушення законодавства у сфері охорони атмосферного повітря.

У доповненні до відзиву, Відповідач зазначає, що Позивачем не надано жодного доказу, який би засвідчував те, що у період з 04.04.13р. по 09.08.16р. (коли у підприємства був відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря) Відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. У запереченнях на акт перевірки Відповідач повідомляв Позивача, зокрема, про те, що лінія подачі газу підприємства була опломбована газопостачальником ще на початку серпня 2013р. ОСОБА_3 перевірки від 01.08.13р. і від 06.08.14р. і ОСОБА_3 про припинення (обмеження) газопостачання та пломбування вхідної засувної арматури газопроводу або газорозподільного пункту (за його наявності) від 16.05.14р., складених ПАТ "Дніпропетровськгаз". Отже, обладнання, яке теоретично могло здійснювати викиди забруднюючих речовин, ще у 2013 році було відключене та до цього часу не працює. Як зазначив Позивач у наданих письмових поясненнях, відповідно до ОСОБА_2 розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, шкода за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря нараховується в залежності від маси викинутої забруднюючої речовини, розміру мінімальної заробітної плати та коефіцієнтів. При цьому, згідно з п.2.2. вказаної ОСОБА_2 факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб'єктів господарювання та розрахунковими методами. У даному випадку ніяких інструментально-лабораторних досліджень на нашому підприємстві працівники інспекції не проводили, дані про масу викинутої забруднюючої речовини ніяким чином не визначали. Отже, розрахунок збитків працівниками інспекції проведений за непідтвердженими даними. Дійсно, згідно з вимогами Податкового кодексу України, адміністрування та контроль за своєчасністю і повнотою нарахування та сплати екологічного податку здійснює Державна фіскальна служба України. Між тим, по-перше, виходячи з положень ст. 240 ПК України і Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та ОСОБА_2, платниками екологічного податку і платниками суми відшкодування шкоди за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря є одні й ті ж самі субєкти, зокрема, субєкти господарювання, під час провадження діяльності яких здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. По-друге, згідно з п.п.242.1.1. ПК України об'єктом та базою оподаткування для екологічного податку є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Відповідно до ОСОБА_2 розмір збитків також визначається на підставі маси (що дорівнює обсягу) забруднюючої речовини, розміру мінімальної заробітної плати і коефіцієнтів. По-третє, і екологічний податок, і збитки сплачуються до державного та місцевих бюджетів. По-четверте, відповідно до ст.22 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" для забезпечення охорони атмосферного повітря впроваджуються організаційно-економічні заходи, що передбачають: екологічний податок; відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря; надання підприємствам, установам, організаціям та громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності податкових, кредитних та інших пільг у разі впровадження ними маловідхідних, енерго- і ресурсозберігаючих технологій, застосування заходів щодо регулювання діяльності, що впливає на клімат, здійснення інших природоохоронних заходів з метою скорочення викидів забруднюючих речовин та зменшення рівнів впливу фізичних і біологічних факторів на атмосферне повітря; участь держави у фінансуванні екологічних заходів і будівництві об'єктів екологічного призначення. Різниця лише в тому, що екологічний податок має сплачуватись за наявності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а збитки за його відсутності. В даному випадку, протягом всього періоду відсутності дозволу Відповідач добровільно, своєчасно та в повному обсязі нараховував та сплачував екологічний податок, що свідчить про відсутність наміру завдати будь-яких збитків державі у сфері охорони атмосферного повітря.

Від Відповідача надійшла заява, у якій останній зазначає, що частина позовних вимог заявлена Позивачем із пропущенням позовної давності. Розрахунок компенсації збитків за наднормативні викиди в атмосфери від стаціонарних джерел викидів здійснено Позивачем за період з 01.01.14р. по 31.12.15р., позовну заяву датовано 09.10.17р., отже позовні вимоги за період з 01.01.14р. до 09.10.14р. предявлені із пропущенням позовної давності. Сума зазначених вимог, за якими пропущено позовну давність, складає 59 740,93 грн.

Від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії актів від 01.12.17р. про списання основних засобів з балансу Відповідача (щодо 5 інфрачервоних газових обігрівачів).

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області в період з 26.06.17р. по 03.07.17р., на підставі наказу №403 П від 03.05.17., направлення №4-3004-8-3 від 03.05.17р. та повідомлення про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №4-3004-8-3 від 03.05.17р. проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України Відповідачем.

Результати перевірки Позивач оформив актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ "Придніпровський механійчний завод" (далі ОСОБА_3), підписаним Відповідачем із запереченнями.

Перевіркою встановлено, що з дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря №-126, терміном дії з 03.04.08р., виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області Відповідач працював по 03.04.13р. Впродовж 2014-2015р. підприємство працювало без дозволів на викиди. У 2015р. підприємство зареєструвало звіт по інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря №115.

Відповідно до інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та Дозволу на викиди №-115, виданого 10.08.16р. з необмеженим терміном дії, на підприємстві нараховується 5 стаціонарних джерел викидів, у тому числі 3 організованих (3 твердопаливних котла та дільниця нагріву суміші сірки та графіту), пилогазоочисні установки відсутні. Фактично, при обстеженні підприємства виявлено 8 організованих джерел викидів, а саме 3 твердопаливних котла та 5 інфрачервоних газових обігрівачів, з яких на 1 котел типу "Булеріан" та 5 інфрачервоних газових обігрівачів відсутній дозвіл на викиди, що є порушенням ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Дільниця нагріву суміші сірки та графіту (ДВ №5) згідно з довідкою підприємства не експлуатується з 01.04.15р., фактично технологічне обладнання відсутнє. У 2015р. під час проведення інвентаризації джерел викидів вимірювальною лабораторією ТОВ "НВП ЕКОНІС-ЦЕНТР" (Свідоцтво про атестацію №ПЧ 07-0/1668-2015, видане 18.06.15р. терміном до 18.06.18р.) проведені інструментально-лабораторні вимірювання вмісту забруднюючих речовин на 3 організованих стаціонарних джерелах викидів: ДВ № 1,2 (котли, відбір проб 13.07.15р.) та ДВ № 5 (дільниця нагріву суміші сірки та графіту, відбір проб 23.03.15р.) Результати надані до звіту про проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин в додатку 8 "Визначення концентрацій забруднюючих речовин у промислових викидах стаціонарних джерел забруднення" від 13.07.15р. Таким чином у період з 13.07.15р. по 09.08.16р. викиди забруднюючих речовин від ДВ №1,2 та в період з 23.03.15р. по 09.08.16р. від ДВ №5 здійснювалися без дозволу на викиди, що є порушенням ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Попередньо підприємство працювало з дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря №-126, виданим Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області 03.04.08р., термін дії якого скінчився 03.04.13р. На перевірку надані ОСОБА_4 про охорону атмосферного повітря (за формою №2-ТП повітря) за 2014-2016 роки, згідно з якими підприємство здійснювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Таким чином, у період з 04.04.13р. по 09.08.16р. підприємство здійснювало виробничу діяльність без наявності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Під час інспекційної перевірки проведені вимірювання параметрів викидів та концентрацій забруднюючих речовин оксидів азоту, оксиду вуглецю, діоксиду сірки та пилу (речовини у вигляді суспендованих твердих частинок) від одного працюючого на момент перевірки джерела викидів ДВ №1 (котел), який працював на нагрів води. Акт відбору проб викидів стаціонарних джерел №10-17/1 від 26.06.17р. Відбір проб та визначення концентрацій забруднюючих речовин проведено згідно з методиками виконання вимірювань (МВВ) допущеними до використання Держекоінспекцією України, відповідно до КНД 211.2.3.063-98, ГОСТ 17.2.4.06-90, ГОСТ 17.2.4.07-90. За результатами контролю, які представлені в Протоколі вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел №10-17/1, зафіксовано викиди без дозволу діоксиду сірки від ДВ №1 (котел), що є порушенням ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". У 2016р. та на момент перевірки у 2017р. підприємство не виконує умови, встановлені в дозволі на викиди щодо виробничого контролю (повинен здійснюватися спеціалізованими організаціями), що є порушенням ст. 10, 29 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та п.3.1. умов Дозволу на викиди №-115.

Розмір збитків за наднормативний викид визначено за формулою (12) ОСОБА_2 розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та становить 161 286,58 грн.

Розрахунок Позивачем проведено за матеріалами ОСОБА_4 про охорону атмосферного повітря за 2014, 2015 роки 2-ТП (повітря), наданого Відповдіачем.

З метою досудового врегулювання спору, Позивач направляв Відповідачеві претензію №26-8/17 від 03.08.17р. №4-5449-8-3.

За даними Позивача претензія залишена Відповідачем без розгляду.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Згідно зі ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища п. б ч.1 ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Статтею 153 ГК України встановлений обов'язок суб'єктів господарювання при здійсненні господарської діяльності… здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню, засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання.

Згідно зі ст. 31 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" з метою встановлення комплексу обов'язкових норм, правил, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки проводяться екологічна стандартизація і нормування.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" екологічні нормативи встановлюють гранично допустимі викиди та скиди у навколишнє природне середовище забруднюючих хімічних речовин, рівні допустимого шкідливого впливу на нього фізичних та біологічних факторів.

Підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік (ч.1 ст.10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря").

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Статтею 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" визначено випадки настання відповідальності за порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, зокрема, відповідальність настає за: порушення прав громадян на безпечне для життя і здоров'я навколишнє природне середовище; перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел в атмосферне повітря та нормативів гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах пересувних джерел; викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону; перевищення обсягів викидів забруднюючих речовин, встановлених у дозволах на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря; недотримання вимог, передбачених дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря… Спори з питань охорони атмосферного повітря вирішуються у встановленому законом порядку.

Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом (ст. 34 Закону "Про охорону атмосферного повітря").

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, зокрема, відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" встановлено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) встановлений Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 № 639 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 за № 48/16064) (далі - ОСОБА_2).

Відповідно до п. 2.1 ОСОБА_2 наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються: викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені граничнодопустимі викиди, установлені дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства…

Згідно з п. 2.2, 2.8 ОСОБА_2 факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами, за результатами якої складається акт перевірки в установленому законодавством порядку.

При визначенні наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря інструментально-лабораторними методами контролю використовуються результати інструментально-лабораторних вимірювань лабораторій, які атестовані на право проведення відповідних інструментально-лабораторних вимірювань. Дані таких вимірювань мають бути зафіксовані в журналах первинної облікової документації, у робочих журналах лабораторій або у звітах про інструментально-лабораторні вимірювання (п.2.3 ОСОБА_2).

Способи і порядок розрахунку маси наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, розмірів відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря врегульовані розділами 3, 4 ОСОБА_2.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Перевіривши доводи сторін, суд не приймає заперечення й доводи Відповідача, а погоджується з Позивачем.

Так, механізм проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами врегульований Порядком проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.02р.№ 302. (далі Порядок). Пунктом 3 Порядку визначено, що дозвіл видається безоплатно територіальними органами Мінприроди за погодженням з установами державної санітарно-епідеміологічної служби на термін не менш як п'ять років. Для продовження терміну дії дозволу суб'єкт господарювання завчасно, не пізніше ніж за 30 календарних днів до його закінчення, подає заяву до територіального органу Мінприроди, який видав дозвіл, та установи державної санітарно-епідеміологічної служби (п. 11 Порядку, у редакції що діяла на момент закінчення терміну дії дозволу Відповідача). З матеріалів справи вбачається, що Відповідач мав дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № -126 терміном дії з 03.04.08р. до 03.04.13р. Отже, Відповідач повинен був не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення дії попереднього дозволу, а саме до 04.03.13р. подати повний пакет документів до дозвільного органу для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.13р. № 159 "Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища" територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища було ліквідовано, а виконання ними повноважень припинено з 17.05.13р. Тобто, до моменту закінчення дії дозволу Відповідач міг безперешкодно звернутися до територіального органу Міністерства охорони навколишнього природного середовища у встановленому на той час порядку і одержати дозвіл. Доказів звернення до уповноваженого органу із відповідною заявою про продовження терміну дії дозволу у строки, передбачені чинним природоохоронним законодавством України Відповідач суду не надав. При цьому, розрахунки шкоди заподіяної Відповідачем у результаті порушення природоохоронного законодавства (викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу) Позивачем проведені на підставі статистичних даних поданих самим Відповідачем за спірні періоди. Використання Позивачем статистичних даних Відповідача при розрахунку розмірів заподіяної шкоди не суперечить чинному законодавству.

Посилання Відповідача на те, що Відповідач виконував платежі за викиди забруднюючих речовин до атмосферного повітря зі стаціонарних джерел до державного бюджету за встановленими ставками, виходячи з наявної, затвердженої інвентаризації від 28.09.15р. за № 3-4659/0/261-15 (копії банківських виписок за період з квітня 2013р. по жовтень 2016р.), суд не приймає, оскільки, як вбачається з виписок банку, які містяться в матеріалах справи, підприємство сплачувало податок за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря згідно з податковою декларацією екологічного податку. Екологічний податок за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин нараховується та сплачується відповідно до розділу VIII ПК України. Відповідно до п. 1.1. ст. 1 ПК України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Згідно з п. 242.1.1.ст. 242 ПК України обєктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Статтею 243 ПК України визначено ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин від стаціонарних джерел. Натомість шкода за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря розраховується відповідно до ОСОБА_2 №639 в залежності від маси викинутої забруднюючої речовини, розміру мінімальної заробітної плати та встановлених коефіцієнтів. Отже, шкода та екологічний податок мають різну юридичну природу, сплачуються при наявності різних обставин під час здійснення господарської діяльності та їх надходження до бюджетів контролюються різними контролюючими органами. Платежі за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря згідно з податковою декларацією екологічного податку є податковим зобовязанням субєкта господарювання, а викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу завдають шкоду довкіллю, за яку передбачено цивільно-правову відповідальність, в порядку, визначеному наведеним вище законодавством. При цьому, п.4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України визначено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів, серед іншого, належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Щодо клопотання Відповідача про застосування позовної давності до вимог Позивача за період з 01.01.14р. до 09.10.14р., то суд вважає його безпідставним, оскільки загальна позовна давність, згідно зі ст. 257 ЦК України, становить три роки, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення Відповідачем природоохоронного законодавства Позивач міг дізнатися під час перевірки, але, у даному випадку, не раніше подачі Відповідачем ОСОБА_4 про охорону атмосферного повітря за 2014 рік, поданого останнім 05.01.15р. Оскільки Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача 13.10.17р., строк позовної давності не сплив.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод", 51909, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Січеславський шлях, 2, (код 31523315) до спеціального фонду Державного бюджету України 48 385,97 грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що становить 30 % грошових стягнень за шкоду; 32 257,32 грн. до спеціального фонду обласного бюджету Дніпропетровської обласної ради шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що становить 20% грошових стягнень за шкоду; до спеціального фонду місцевого бюджету м. Камянське 80 643,29 грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що становить 50% грошових стягнень за шкоду, із зарахуванням коштів на аналітичний рахунок, відкритий в головному управлінні Державного казначейства України у Дніпропетровській області за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між Державними і місцевими бюджетами".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод", 51909, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Січеславський шлях, 2, (код 31523315) на користь Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, 49010, м. Дніпро, вул. Лабораторна, буд. 69, (код 37988899) 2 419,30 грн. судового збору, за наступними реквізитами: отримувач: Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області, , р/р 0939 в УДКСУ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, МФО банку 820172.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25.01.2018

Cуддя С.Г.Юзіков