КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"22" січня 2018 р. Справа№ 910/17621/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Андрієнка В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Костенко Ірини Валентинівнина рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 (повне рішення складено 14.11.2017)

у справі №910/17621/17 (головуючий суддя Паламар П.І.)

За позовом Фізичної особи - підприємця Костенко Ірини Валентинівни

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення боргу, ціна позову 37126,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 (повне рішення складено 14.11.2017) у справі №910/17621/17 у позові Фізичної особи - підприємця Костенко Ірини Валентинівни відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням Фізична особа - підприємець Костенко Ірина Валентинівна 08.12.2017 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до пп. 11 п. 1 розділу XI „Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підпунктом 13 п. 1 розділу XI „Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) визначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 93 ГПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року (станом на дату звернення скаржника з апеляційною скаргою), передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 07.11.2017 (повний текст якого складений 14.11.2017), є 27.11.2017 (понеділок).

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказане рішенням місцевого господарського суду лише 08.12.2017 року, про що свідчить відтиск штемпелю відділення поштового зв'язку на конверті, тобто з пропуском десятиденного процесуального строку на апеляційне оскарження.

20.12.2017 матеріали справи №910/17621/17, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

Як вбачається із апеляційної скарги, скаржник ні в прохальній частині скарги, ні окремо від неї не заявляв клопотання про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на зазначене рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 260 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 у справі №910/17621/17 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Костенко Ірини Валентинівни на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 року у справі № 910/17621/17 - залишено без руху. Надано Фізичній особі - підприємцю Костенко Ірини Валентинівни строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги зазначених у мотивувальній частині. Попереджено скаржника, що якщо заяву не буде подано у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

18.01.2018 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 07.11.2017 у справі №910/17621/17.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає його не підлягаючим до задоволення, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 53 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) було встановлено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 119 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як роз'яснено у абз. 9 п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Наведена норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за заявою сторони, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший Протокол, протоколи №4 і №7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року та Протоколи №2 і №11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Проте, в порушення наведених положень чинного законодавства, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження у даній справі представник позивача не навів жодних обґрунтувань поважності причин пропуску строку подання апеляційної скарги, обмежившись лише посиланням на загальні норми законодавства щодо права оскарження.

Згідно з ч. 4 ст. 260 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

У зв'язку із не наведенням позивачем поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення зазначеного строку.

Відповідно до ст. 261 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, зокрема, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, керуючись ст.119, ст. 234, ст. 260, п. 4 ч. 1 ст. 261, п. 11 ч. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Костенко Ірини Валентинівни на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 року у справі № 910/17621/17.

3. Апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 у справі №910/17621/17 (з доданими до неї матеріалами) повернути скаржнику.

4. Матеріали справи №910/17621/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

В.В. Андрієнко