КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2018 р. Справа№ 910/14593/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю секретаря судового засідання: Бойко І.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 18.01.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 (повний текст рішення складено 20.11.2017)

у справі № 910/14593/17 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Віглон",

2) Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК",

треті особи: 1) Національний Банк України,

2) Міністерство фінансів України

про визнання права вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віглон" про визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Віглон" сплати суми боргу за наступними кредитними договорами:

- за кредитним договором від 24.10.2014 №4В14329И;

- за кредитним договором від 28.10.2013 №4В13691И;

- за кредитним договором від 23.10.2013 року №4В13607И

на загальну суму 69 121 186,02 грн., які були сплачені позивачем відповідачу-2 за відповідача-1.

Та визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Віглон" сплати суми боргу за наступними кредитними договорами:

- за кредитним договором від 24.10.2014 №4В14329И;

- за кредитним договором від 28.10.2013 №4В13691И;

- за кредитним договором від 23.10.2013 року №4В13607И

на загальну суму 69 121 186,02 грн., які були сплачені позивачем відповідачу-2 за відповідача-1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як поручитель виконав обов'язок боржника (відповідача-1) перед кредитором (відповідачем-2) за кредитними договорами, а саме погасив борг за кредитним договором від 24.10.2014 №4В14329И; за кредитним договором від 28.10.2013 №4В13691И; та за кредитним договором від 23.10.2013 року №4В13607И на загальну суму 69 121 186,02 грн. Однак, за твердженням позивача, відповідачі не визнають факт погашення позивачем заборгованості відповідача-1 за вказаними кредитними договорами і набуття ним відповідного права вимоги до відповідача-1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" звернулась до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/14593/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги про визнання відсутності права та визнання права позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначив, що судом першої інстанції, без дослідження всіх обставин справи, а також факту можливості реалізації позивачем прав кредитора за кредитними договорами щодо стягнення суми боргу з ТОВ "Віглон", не надавши оцінки умовам договору поруки та нормам статті 517 ЦК України прийшов до помилкового висновку про відсутність порушення прав та законних інтересів позивача у справі, оскільки зробив необґрунтований висновок для переходу прав нового кредитора до позивача вчиняти будь-які дії не потрібно, чим проігнорував норму матеріального права, крім того судом не надано оцінки тому, що у ТОВ "ДРІМ-КОМПАНІ", як поручителя, відсутні оригінали кредитних договорів і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання ТОВ "Віглон", тому позивач позбавлений можливості реалізувати своє право як нового кредитора.

Крім того, судом першої інстанції не не надано оцінки твердженню позивача про те, що відповідачем-1 (первісним кредитором, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") порушено п. 10 договору поруки, відповідно до якого у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором, банк зобов'язаний передати поручителю впродовж 5 (п'яти)робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, чим також порушено право позивача як нового кредитора на задоволення своїх вимог.

Одночасно позивачем подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду на 18.01.2018.

В судовому засіданні 18.01.2018 представник відповідача-2 надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ", а рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 по справі № 910/14593/17 залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 18.01.2018, повноважні представники позивача, відповідача - 1 та третіх осіб 1, 2 не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача, відповідача-1 та третіх осіб 1, 2, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учаснику судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасником справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Судом встановлено, що 20.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" (надалі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі - відповідач-2, кредитор) був укладений договір поруки № 4В13607И/П (надалі - договір), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Віглон" (надалі - відповідач-1, боржник) своїх зобов'язань за наступними кредитними договорами:

- за кредитним договором від 24.10.2014 №4В14329И;

- за кредитним договором від 28.10.2013 №4В13691И;

- за кредитним договором від 23.10.2013 року №4В13607И (п.1. договору).

Згідно із пунктом 2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до пункту 4 договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитними договорами, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

Пунктом 8 договору поруки визначено,що до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень №2124, №2123, №2122 від 20.10.2016 вбачається, що позивач, як поручитель виконав обов'язок боржника за кредитними договорами, а саме сплатив заборгованість на загальну суму 69 121 186,02 грн.

В свою чергу відповідачем-2 не заперечується факт отримання коштів від позивача (поручителя) в загальній сумі 69 121 186,02 грн. за такими кредитними договорами:

- за кредитним договором від 24.10.2014 №4В14329И;

- за кредитним договором від 28.10.2013 №4В13691И;

- за кредитним договором від 23.10.2013 року №4В13607И.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Згідно із частиною 2 статті 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" коштів на загальну суму 69 121 186,02 грн. за наступними кредитними договорами:

- за кредитним договором від 24.10.2014 №4В14329И;

- за кредитним договором від 28.10.2013 №4В13691И;

- за кредитним договором від 23.10.2013 року №4В13607И матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, відповідачами по справі не порушено, то в задоволенні позову слід відмовити.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість доводів апеляційної скарги, щодо безпідставного витребування судом першої інстанції спірного майна у відповідача.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/14593/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/14593/17 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ-КОМПАНІ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/14593/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14593/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська