У Х В А Л А

05 лютого 2018 року м. Чернігів справа № 927/1361/13

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С.Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом ОСОБА_1
14039, АДРЕСА_1 (адреса для листування: Чернігівський слідчий ізолятор Управління ДПтС України в Чернігівській області, 14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 2)
До Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник»
14000, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 59 - а
про стягнення 110 925 грн. 00 коп.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 05.11.2013р. порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник» на підставі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 03.02.2014р. затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Чернігівської області від 08.12.2015р. боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016р. припинено ліквідаційну процедуру, введено процедуру санації ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» та затверджено план санації в редакції від 02.06.2016р.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням плану санації постановою господарського суду Чернігівської області від 30.03.2017р. припинено процедуру санації ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник», визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бандолу Олександра Олексійовича (свідоцтво № 853 від 17.07.2013р., вул. Сім'ї Хохлових, 6-Б, к. 31, м. Київ, 04119) та оприлюднено на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника банкрутом і про відкриття ліквідаційної процедури.

30 березня 2017 року до господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» про стягнення 110 925,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 16.02.2014р. по 07.12.2016р. включно за виключенням періоду проведення ліквідаційної процедури боржника з 08.12.2015р. по 08.06.2016р. включно).

Подана до господарського суду Чернігівської області позовна заява ОСОБА_1 в день її надходження була зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду з присвоєнням єдиного унікального номера судової справи 927/330/17.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 30.03.2017р. дану позовну заяву було повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017р. ухвалу господарського суду Чернігівської області від 30.03.2017р. у справі № 927/330/17 про повернення матеріалів позивачу скасовано. Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» про стягнення 110 925,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні направлено до Господарського суду Чернігівської області для вирішення питання про її прийняття.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 07.06.2017р. по справі № 927/330/17 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі, а також відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 20.06.2017р. по справі № 927/330/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України 1 663,88 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017р. рішення господарського суду Чернігівської області від 20.06.2017р. по справі № 927/330/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишено без змін, а в частині стягнення з позивача 1 663,88 грн. судового збору в доход Державного бюджету України скасовано.

Прийнято в скасованій частині нове рішення, яким присуджено до стягнення з ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» в доход Державного бюджету України 1 663,88 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2017р. рішення господарського суду Чернігівської області від 20.06.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017р. у справі № 927/330/17 скасовано; справу № 927/330/17 передано на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області для розгляду по суті в межах справи № 927/1361/13 про банкрутство ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник».

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції вказав, що у даному випадку предметом судового розгляду є спір про стягнення з боржника 110 925,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, даний спір випливає з трудових відносин між боржником та його колишнім працівником та стосується питання щодо формування ліквідаційної маси боржника, а тому безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник».

За таких обставин, даний спір не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатися в межах справи про банкрутство на вимогу ч. 9 ст. 16 ГПК України та ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство.

Вирішуючи даний спір по суті, місцевий господарський суд не врахував приписів названих вище норм чинного законодавства, помилково порушивши окреме позовне провадження. Між тим апеляційний господарський суд на допущені порушення уваги не звернув та їх не виправив.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір, який безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник», підлягає розгляду в межах справи № 927/1361/13 про банкрутство останнього, а не в окремому позовному провадженні.

03 січня 2018 року справа № 927/330/17 була повернута до господарського суду Чернігівської області.

Внаслідок проведення повторного автоматизованого розподілу справи було визначено суддю А.С.Сидоренка для її розгляду.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 05.01.2018р.:

позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник» про стягнення 110 925,00 грн. прийнято та приєднано до матеріалів справи № 927/1361/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник»;

визначено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження;

запропоновано Публічному акціонерному товариству «Будівельна компанія «Домобудівник» в особі ліквідатора Бандоли О.О. протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву, зміст та порядок подання якого повинні відповідати ст. 165 Господарського процесуального кодексу України;

встановлено процесуальні строки: для подання ОСОБА_1 відповіді на відзив - до 31 січня 2018 року включно; для подання Публічним акціонерним товариством «Будівельна компанія «Домобудівник» в особі ліквідатора Бандоли О.О. заперечення - до 02 лютого 2018 року включно, зміст та порядок подання яких повинні відповідати ст. ст. 166, 167 Господарського процесуального кодексу України.

19 січня 2018 року до господарського суду Чернігівської області надійшов відзив від 18.01.2018р. № 02-32/11 на позовну заяву, з якого вбачається що ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування своїх заперечень товариство зазначає, що на день звільнення ОСОБА_1 (15.02.2014р.) дійсно існувала заборгованість по виплаті останньому заробітної плати в сумі 9788,59 грн.

Проте, 12.12.2016р. та 14.12.2016р. була повністю погашена існуюча заборгованість шляхом перерахування ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 17 685,67 грн., у т.ч. 9788,59 грн. - заробітна плата, 7897,08 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за вирахуванням обов'язкових платежів.

Відповідні розрахунки були проведені шляхом зарахування на поточний рахунок ОСОБА_1 (згідно зведених відомостей сум для зарахування на рахунки) грошових коштів, а саме:

12.12.2016р. - 15 977,09 грн.;

14.12.2016р. - 1708,58 грн.

Також, на думку ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник», звертаючись 30.03.2017р. з відповідним позовом до господарського суду Чернігівської області, ОСОБА_1 пропущений тримісячний строк для звернення до суду для вирішення трудового спору. При цьому, товариство зазначає, що враховуючи проведення повного розрахунку 14.12.2016р., відповідний строк сплинув 15.03.2017р.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного тримісячного строку ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» вважає безпідставним, оскільки перебуваючи в місцях позбавлення волі, на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, засудженій до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі від 06.03.2017р. № 025-0000334, йому був призначений адвокат Кручек О.О. для надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Таким чином, на думку товариства, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості своєчасного звернення до суду для вирішення трудового спору.

Одночасно, ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник», на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України, просить суд застосувати позовну давність.

31 січня 2018 року до господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник», зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з позицією товариства.

ОСОБА_1 заперечує проти твердження ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» щодо пропуску тримісячного строку на звернення до суду з даним позовом, встановленого ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, оскільки, на його думку, він не є обмеженим будь - яким строком для звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, а також на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 (щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України).

Враховуючи наведене вище, ОСОБА_1 заперечив проти клопотання ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» про застосування позовної давності, оскільки, на його думку, вона не застосовується до вимог про виплату заробітної плати та виплат, пов'язаних з нею.

Водночас, у позовній заяві та відповіді на відзив ОСОБА_1 просить суд, за умови визнання тримісячного строку на звернення до суду з даним позовом пропущеним, поновити його через пропуск з поважних причин. В обґрунтування даного клопотання ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з 29.10.2014р. і по даний час він був перебуває в Чернігівському слідчому ізоляторі, а тому є ізольованим від суспільства та інформації. Саме тому він не міг своєчасно дізнатися про те, що товариство здійснило повний розрахунок по заробітній платі саме 14.12.2016р. Про даний факт ОСОБА_1 дізнався лише з відповіді товариства на запит адвоката в межах іншої, кримінальної справи. Крім того, ОСОБА_1 посилається на відсутність у нього грошових коштів на правову допомогу, здійснення надсилання рекомендованих листів, тобто доволі складним є процес захисту його порушених прав з урахуванням умов, в яких він знаходиться на даний час.

Щодо посилання ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» на призначення адвоката Кручек О.О. на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, засудженій до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі від 06.03.2017р. № 025-0000334 та можливість своєчасного звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначає, що відповідне доручення було видано для здійснення захисту в кримінальній справі в межах процесуальних прав захисника, передбачених ст. ст. 46, 47 Кримінального процесуального кодексу України, а у разі здійснення представництва - в межах повноважень, визначених довіреністю. Для представництва ж інтересів по даній справі ОСОБА_1 представника не має, жодні довіреності ним не видавались.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається зі змісту позовної заяви, протягом 2013 - 2014 р.р. ОСОБА_1 працював в ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» на посаді першого заступника генерального директора.

На підставі наказу від 11.03.2014р. № 45-ВК про припинення трудового контракту ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин).

Відповідно до ст. ст. 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При вирішенні спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та визначенні його розміру, суд враховує наступне:

відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 Кодексу Законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Заходи, встановлені ст. 117 Кодексу Законів про працю України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 Кодексу Законів про працю України, а й вина власника щодо працівника.

Як вбачається з наданого ОСОБА_1 розрахунку (а. с. - 53), середньоденний заробіток останнього становить 191,25 грн.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 16.02.2014р. по 07.12.2016р. включно за виключенням періоду проведення ліквідаційної процедури боржника з 08.12.2015р. по 08.06.2016р. включно (580 робочих днів) становить 110 925,00 грн. (191,25 грн. х 580 робочих днів = 110 925,00 грн.).

У відповідності з ст. 161, ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» у відзиві на позовну заяву не висловило жодних заперечень щодо відсутності своєї вини у невиплаті належних звільненому працівникові сум у встановлені законом строки. Також, до суду не було подано заперечень щодо неправильності розрахунку ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими.

Постановляючи дане судове рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно з ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу Законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

За статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» був проведений повний розрахунок з ОСОБА_1 по заробітній платі шляхом перерахування грошових коштів в сумі 17 685,67 грн. на картковий рахунок останнього. Так, зокрема 12.12.2016р. ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти в сумі 15 977,09 грн., 14.12.2016р. - 1708,58 грн., загалом - 17 685,67 грн.

Факт проведення відповідних розрахунків та відсутності заборгованості по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 підтверджується листом від 15.06.2017р. № 02-32/133 та витягами із зведених відомостей сум для зарахування на рахунки (а.с. 45 - 47).

Таким чином, враховуючи, що ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» остаточно розрахувалось з ОСОБА_1 14.12.2016р., визначений чинним законодавством України тримісячний строк для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку сплив 15.03.2017р.

Оскільки відповідна позовна заява надійшла до господарського суду Чернігівської області 30.03.2017р., ОСОБА_1 пропущений вказаний вище тримісячний строк.

Згідно ст. 234 Кодексу законів про працю України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Звертаючись із позовною заявою про стягнення 110 925,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 просить поновити тримісячний строк для звернення до суду з відповідним позовом у зв'язку з пропущенням його з поважних причин.

В обґрунтування відповідного клопотання ОСОБА_1 посилається на перебування з 29.10.2014р. в місцях позбавлення волі у зв'язку з чим є обмеженим у реалізації своїх прав на інформацію та своєчасне звернення до суду. На підтвердження даного факту ОСОБА_1 надана довідка від 06.03.2017р. № 16/895, видана Державною установою «Чернігівський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України (а. с. - 9).

Розглянувши дане клопотання, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поважними, а клопотання - обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що остаточний розрахунок з позивачем був здійснений шляхом перерахування грошових коштів на його картковий рахунок під час тримання ОСОБА_1 під вартою, що позбавило його можливості своєчасно отримати відповідну інформацію. Також суд зважає на незначний термін пропуску звернення до суду.

Щодо наявного в матеріалах справи доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, засудженій до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі від 06.03.2017р. № 025-0000334, то як вбачається з його змісту адвокат Кручек О.О. була призначена для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 в межах кримінальної справи, а не для представництва його інтересів по даній справі.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 110 925,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2014р. по 07.12.2016р. включно (за виключенням періоду проведення ліквідаційної процедури боржника з 08.12.2015р. по 08.06.2016р. включно) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з задоволенням клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, клопотання ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» про застосування на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України позовної давності, судом відхиляється.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до господарського Чернігівської області) (надалі - Закон).

Частиною 1 ст. 8 Закону передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 07.06.2017р. про порушення провадження у справі ОСОБА_1, з урахуванням відповідного клопотання, відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п. п. 3.4 п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Отже, враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 1663,88 грн. підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник» в доход Державного бюджету.

Згідно з ч. 5 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом або Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», судовий розгляд закінчується постановленням ухвали, прийняттям постанови чи видачею судового наказу.

Керуючись ст. ст. 94, 116, 117, 233, 234 Кодексу законів про працю України, ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. ст. 20, 123, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник» (14001, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 59 - а, код 01272976) на користь ОСОБА_1 (14039, АДРЕСА_1; місце перебування: Чернігівський слідчий ізолятор Управління ДПтС України в Чернігівській області, 14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 2, РНОКПП НОМЕР_1) 110 925 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник» (14001, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 59 - а, код 01272976) в доход Державного бюджету (Отримувач: УДКСУ у м. Чернігові, код 38054398, рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, код платежу 22030101) 1663 грн. 88 коп. судового збору.

4. Дана ухвала є виконавчим документом та може бути пред'явлена до виконання в частині п. 2 протягом трьох років, в частині п. 3 протягом трьох місяців.

5. Копії цієї ухвали надіслати сторонам.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Суддя А.С.Сидоренко