ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1670/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Діброви Г.І., Аленіна О.Ю.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 2, дата видачі : 02.01.18;

від відповідача - ОСОБА_2, посвідчення адвоката України № 1680 від 30.09.2008р., ордер серія ОД № 014745, дата видачі : 25.01.18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кондитерська Фабрика Квітень

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2017 року, проголошене о 14.58.58 суддею Смелянець Г.Є. у м.Одесі, повний текст якого складено 09.10.2017

у справі №916/1670/17

за позовом скаржника

до Дочірнього підприємства Інтегровані логістичні системи

про стягнення 413 722,94 грн.

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Кондитерська Фабрика "Квітень" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Дочірнього підприємства (далі - ДП) "Інтегровані логістичні системи" про стягнення з останнього 413 722,94 грн., з яких: 393 980,73 грн. - основний борг, 17 766,91 грн. - пеня та 1 975,30 грн. - 3% річних. Крім того, позивач просив покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобовязань за умовами укладеного між сторонами договору суборенди №В-1/1 від 01.01.2017р., зокрема щодо своєчасної сплати орендної плати.

Під час розгляду справи позивач заявами збільшував та зменшував позовні вимоги з остаточним їх визначенням у розмірі первинної вимоги.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.10.2017 року позов ТОВ "Кондитерська Фабрика "Квітень" задоволено частково та стягнуто з ДП "Інтегровані логістичні системи" на користь позивача 93 841 грн. 38 коп. заборгованості, 4 298 грн. 71 коп. пені, 478 грн. 21 коп. 3% річних та 1 479 грн. 27 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення 300 139,35 грн. основного боргу та нарахованих на нього 13 468,20 пені та 1 497, 09грн. річних відсотків відмовлено.

Такий висновок суду прийнятий з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності підтверджують факт повернення відповідачем позивачу приміщень, які знаходились у його суборендному користуванні після припинення дії укладеного між сторонами договору №В-1/1 від 01.01.2017р. саме 14.03.2017. При цьому судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за користування одним із таких приміщень, а саме складським приміщенням загальною площею 3876,8кв.м. після 14.03.2017, оскільки не прийняття позивачем зазначеного приміщення із суборенди у звязку з наявністю претензій до незадовільного його стану не може бути підставою для сплати орендної плати за користування приміщенням.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Одеської області від 03.10.17, ТОВ "Кондитерська Фабрика "Квітень" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення місцевого господарського суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що місцевим судом неправомірно надано перевагу доказам наданим відповідачем, при цьому не надано оцінки доказам та доводам позивача.

Так, на думку скаржника не може бути належним та допустимим доказом наданий відповідачем акт прийому передачі приміщень №2 від 14.03.2017 підписаний комісією, у складі якої зазначено ОСОБА_3, оскільки останній не перебував на території підприємства. Також скаржник вважає, що не може бути підтвердженням того, що відповідач звільнив приміщення або намагався його повернути із суборенди і надані відповідачем договір та акти виконаних робіт щодо демонтажу його обладнання в зазначеному приміщенні та монтажу його в приміщенні за іншою адресою.

При цьому скаржник стверджує, що судом не були прийняті до уваги надані позивачем докази, а саме посадова інструкція технічного директора ОСОБА_4, в якій у останнього відсутні повноваження щодо підписання договорів або актів приймання передачі.

Скаржник зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог зазначивши як підставу відмови у позові наявність іншого неіснуючого між сторонами спору щодо відшкодування витрат на ремонт приміщення.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідач після закінчення строку укладеного між сторонами договору суборенди продовжує користуватись майном і на його думку помилковим є висновок суду щодо відсутності поновлення договору у звязку з відсутністю листа направленого відповідачем позивачу відповідно до умов п. 6.4 договору, оскільки зазначене суперечить положенням ст. 764, ч. 3 ст. 205 ЦК України.

Також обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на те, що судом не враховано норми ч. 2 ст. 795 ЦК України, якою передбачено що повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору та проігноровано положення п. 5.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду(найм)майна».

В додаткових поясненнях скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що між сторонами в спірний період існував ще один договір оренди інших офісних приміщень з наданням відповідних доказів, що на його думку підтверджує факт не повернення орендованого майна.

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу не подавав, його представник у судовому засіданні просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду- без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає наявним матеріалам справи і чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2017 між ТОВ "Кондитерська Фабрика "Квітень" (Орендар) і ДП "Інтегровані логістичні системи" (Суборендар) укладений договір суборенди №В-1/1, згідно з яким Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування наступне нежитлове нерухоме майно на загальну площу 7444,7 кв.м., яке розташовано за адресою м. Дніпро, вул. Березинська, 66Д, а саме: а) складське приміщення літ. "А-1", номер приміщення: 21; поверх: перший загальною площею 2828,8 кв.м., б) складське приміщення літ. "В-1", номер приміщення: 1; поверх: перший загальною площею 3876,8 кв.м., в) складське приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 19; поверх: другий загальною площею 614,8 кв.м., г)побутове приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 20, 22, 23,24; поверх: другий загальною площею 124,3 кв.м..

Згідно з п.1.4. договору Орендар передає в користування Суборендарю приміщення на підставі договору оренди №60-2016-Н/т від 19.12.2016р., укладеного між ТОВ "АТБ-Торгстрой" (Власник Приміщень/Орендодавець) та ТОВ "Кондитерська Фабрика "Квітень" (Орендар).

Відповідно до п.2.1 договору передача приміщення в суборенду та його повернення з суборендного користування здійснюється на підставі актів прийому-передачі приміщень, що підписуються уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п.2.5 договору приміщення вважається поверненим Орендареві з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення №2 від Суборендаря до Орендаря (дата закінчення суборенди), крім випадків передбачених цим договором.

Відповідно до п.3.1 договору орендна плата за користування приміщеннями за 1 (один) календарний місяць складає:

а) складське приміщення літ. "А-1", номер приміщення: 21; поверх: перший 141 440,00 грн. в тому числі ПДВ;

б) складське приміщення літ. "В-1", номер приміщення: 1; поверх: перший 193 840,00 грн. в тому числі ПДВ;

в) складське приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 19; поверх: другий 10 451,60 грн. в тому числі ПДВ;

г) побутове приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 20, 22, 23,24; поверх: другий 3 500,00 грн. в тому числі ПДВ.

Разом орендна плата за користування приміщеннями за 1 (один) календарний місяць складає 349 231,60 грн., в тому числі ПДВ. Оплата орендних платежів здійснюється Суборендарем кожного календарного місяця наперед до 15 (п'ятнадцятого) числа кожного календарного місяця оренди.

Відповідно до п.6.4 договору після закінчення терміну дії цього договору, Суборендар, за умови належного виконання своїх зобов'язань за договором, має переважне право перед іншими особами на укладення договору суборенди приміщення на новий термін на умовах Орендаря. При цьому Суборендар повинен за місяць до закінчення терміну дії цього договору письмово повідомити Орендаря про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий термін.

Відповідно до п.9.4. договору за невчасне або неповне внесення орендної плати та інших платежів, визначених даним договором, Суборендар сплачує Орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з умовами п.9.3. договору якщо зі спливом терміну дії договору або при його розірванні, суборендар добровільно не звільнив приміщення і не передав його Орендарю на підставі акту приймання-передачі №2, підписаного сторонами, Суборендар зобовязаний на вимогу Орендаря сплатити неустойку у розмірі 200% від денної суми орендної плати та інших сум, що належать виплаті за цим договором, за кожний день прострочення. Сплата неустойки не звільняє від обовязку оплатити орендну плату і суми, що підлягають сплаті відповідно до договору, за час фактичного користування приміщенням.

Згідно з п.12.1. договору цей договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 28.02.2017.

Згідно з п.1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору суборенди №В-1/1 від 01.01.2017р. позивач передав, а відповідач прийняв у користування нерухоме майно та обладнання: складське приміщення літ. "А-1", номер приміщення: 21; поверх: перший загальною площею 2828,8 кв.м.; складське приміщення літ. "В-1", номер приміщення: 1; поверх: перший загальною площею 3876,8 кв.м.; складське приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 19; поверх: другий загальною площею 614,8 кв.м.; побутове приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 20, 22, 23,24; поверх: другий загальною площею 124,3 кв.м., на загальну площу 7444,7 кв.м. (приміщення), що підтверджується наявним у справі актом прийому-передачі приміщень №1 від 31.12.2016р.

ТОВ "Кондитерська Фабрика "Квітень" в позові підтверджує, що орендна плата за січень, лютий була виплачена в повному обсязі, але на дату завершення строку дії договору, а саме 01.03.2017, відповідач повернув позивачу лише складське приміщення літ. "А-1", номер приміщення: 21; поверх: перший загальною площею 2828,8 кв.м., про що також свідчить акт прийому-передачі приміщень №2 від 01.03.2017, який підписаний і засвідчений печатками обох сторін /а.с.23-24/.

14.03.2017 відповідач повернув позивачу: складське приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 19; поверх: другий загальною площею 614,8 кв.м. та побутове приміщення літ. "В-1", номер кімнати: 20, 22, 23,24; поверх: другий загальною площею 124,3 кв.м., що підтверджується актом прийму-передачі приміщень №2 від 14.03.2017р., який підписаний і засвідчений печатками обох сторін /а.с.25,26/ і визнає, що орендна плата до цієї дати за користування зазначеними приміщеннями та нараховані на неї пеня та річні відсотки підлягають сплаті, отже господарський суд обгрунтовано задовольнив позов в цій частині.

Щодо складського приміщення загальною площею 3876,8 кв.м., то ТОВ "Кондитерська Фабрика "Квітень" відповідно до розрахунку, зазначеного в позовній заяві, заявило до стягнення орендну плату за два місяці /слід вважати-березень, квітень/ в сумі 393980,73грн. і в той же час зазначило, що це борг, який існує станом на 4.07.2017 за березень, квітень і травень, крім того стверджує, що приміщення не було повернуто. Відповідач визнає факт суборендного користування вищевказаним складським приміщенням до 14.03.2017 включно, оскільки в зазначену дату звільнив приміщення та повернув його позивачу, про що комісійно за участю незацікавлених осіб /ОСОБА_3Г./ та зі здійсненням фотофіксації стану приміщення було складено акт №2, підписати який позивач відмовився /а.с. 73,74/.

Факт відмови від підписання акту прийму-передачі орендаря підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3, в яких зазначено, що він не будучі співробітником а ні позивача, а ні відповідача, надавав послуги субєктам господарювання по прибиранню території складських приміщень, розміщених за адресою м. Дніпро, вул. Березинська, 66Д. і 14.03.2017 представники ДП „ІЛС запропонували прийняти йому участь у прийомі-передачі орендованого приміщення, з боку ТОВ „Кондитерська фабрика „Квітень був ОСОБА_4, що назвався технічним директором, який відмовився підписати акт прийму-передачі мотивуючи наявністю претензій щодо глобального стану підлоги.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не перебував під час складення акту на території підприємства і тому зазначений акт не є належним та допустимим доказом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки скаржником на підтвердження означеного не надано жодних доказів в розумінні ст. 32-33 ГПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду спору, крім того, вони спростовані як змістом акту, так і поясненнями самого ОСОБА_3

До посилання скаржника на те, що присутній під час складання акту представник позивача технічний директор ОСОБА_4 згідно з посадовою інструкцією не мав повноважень щодо підписання акту приймання передачі, колегія ставиться критично оскільки, в матеріалах справи є надані позивачем, складені ним за цим договором односторонні акти від 19.04.2017 та від 20.03.2017, які також підписані саме цією особою /а.с.131,132/.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що станом на 28.02.17р. приміщення загальною площею 3876,8 кв.м було звільнено від складського обладнання відповідача, яке демонтовано ТОВ "ПАК-ЦЕНТР" у відповідності до договору підряду №М-02/17 від 7.02.2017 /а.с.149-152/ з наступним монтажем його в приміщенні за іншою адресою, що підтверджено актами здачі-приймання виконаних робіт №1,2, податковими накладними та платіжними дорученнями про оплату цих робіт /а.с.154-163/, чим і припинено фактичне використання об'єкту оренди.

Позивач відмовлявся прийняти приміщення з оренди, оскільки він мав претензії стосовно стану підлоги складського приміщення, що саме по собі не може бути підставою для відмови у прийнятті приміщення з оренди. Наявність суперечки сторін з цього приводу підтверджена документально, зокрема, претензією позивача від 6.06.2017 /а.с.21/, в якій міститься вимога провести роботи щодо усунення недоліків у приміщенні у вигляді пошкодженого полу; заявою позивача до суду про збільшення позовних вимог саме на вартість відновлювальних робіт /а.с.40/, не зважаючи на подальше їх зменшення на цю ж суму.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дійсно, умовами п.2.5 укладеного між сторонами договору суборенди, а також нормами чинного законодавства передбачено, що належним доказом повернення і передачі орендованого майна відповідачем позивачу є відповідний акт приймання-передачі, який має бути підписаний уповноваженими представниками сторін.

В той же час відповідно до ст.32 ГПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду спору, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду спору, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, проаналізувавши в сукупності наявні в матеріалах справи докази судова колегія вважає, що місцевий суд надав їм вірну оцінку в порядку ст.32- 43 ГПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду спору, та дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позову.

Що стосується наданих позивачем актів №1 від 20.03.2017р. та №2 від 19.04.2017р., які складені і підписані комісією у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, згідно з якими станом на березень та квітень 2017р. приміщення 1 першого поверху загальною площею 3876,8 кв.м. не повернуто Орендарю оскільки воно знаходились у незадовільному стані, то вони не є належним доказом суборендного користування відповідачем зазначеним складським приміщенням у цей період, оскільки складені в односторонньому порядку.

Також судова колегія не вважає належним доказом і наданий позивачем в додаткових поясненнях до апеляційної скарги акт №2 від 30.04.2017р. оскільки він складений до іншого договору та не підтверджує факт користування спірним складським приміщенням загальною площею 3876,8 кв.м.

Отже, за викладених обставин враховуючи, що договір суборенди від 01.01.2017р. припинив свою дію 28.02.2017р., складські приміщення, які заходились у суборендованому користуванні відповідача, а саме складське приміщенням загальною площею 614,8 кв.м., побутове приміщення загальною площею 124,3 кв.м. та складськ приміщенням загальною площею 3876,8 кв.м. повернуті позивачу 14.03.2017р., суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВКондитерська Фабрика Квітень в частині стягнення з відповідача боргу з орендної плати з 01.03.2017р. по 14.03.2017р. включно за користування цими трьома приміщеннями у розмірі 93 841,38 грн., а тому вимогу про стягнення з відповідача орендної плати після 14.03.2017 відхилив, як протиправну.

Доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі стосовного того, що суд вийшов за межі позовних вимог зазначивши як підставу відмови від позову наявність іншого неіснуючого між сторонами спору щодо неповернення приміщення судова колегія відхиляє, оскільки суд лише надав оцінку наданій позивачем заяві про збільшення позовних вимог у звязку з витратами з проведення відновлювальних робіт пошкодженого полу та надісланій позивачем відповідачу претензії щодо погашення заборгованості по орендній платі.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача за період з 15.03.2017 по 15.05.2017р. пені у сумі 17766,91грн. на 3% річних у сумі 4298,71грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п.9.2 укладеного між сторонами договору встановлено, що за невчасне або неповне внесення орендної плати та інших платежів, визначених даним договором, Суборендар сплачує Орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного, а також враховуючи наявність заборгованості відповідача у меншому розмірі ніж визначена позивачем, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача за період з 15.03.2017 по 15.05.2017р. 3% річних у сумі 1975,30грн. та 478,21грн. пені з відповідним розподілом судового збору.

За таких обставин, що рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим і колегія не вбачає підстав для його скасування, отже апеляційну скаргу ТОВ Кондитерська Фабрика Квітень залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2017 року у справі №916/1670/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кондитерська Фабрика Квітень без задоволення.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31 січня 2018 року о 14.00.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя Г.І. Діброва

Суддя О.Ю. Аленін