Суд
УХВАЛА

29 січня 2018 року

м. Київ

справа № 17-05-10-14-01-08/103

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Білоуса В.В.,Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.,

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство "Калита",

боржник - Публічне акціонерне товариство "Христинівський завод комбікормів і круп",

заявник (кредитор) - ОСОБА_1,

розглянув заяву ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017, прийняту у складі колегії суддів: Поліщук В.Ю. - головуючий (доповідач), судді: Катеринчук Л.Й., Удовиченко О.С.,

у справі про банкрутство ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп"

та встановив:

Зміст і мотиви постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017

20.09.2017 постановою Вищого господарського суду України касаційну скаргу ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 у справі № 17-05-10-14-01-08/103 скасовано частково (у частині визнання громадянина ОСОБА_1 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати). Справу № 17-05-10-14-01-08/103, в скасованій частині, передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 у справі № 17-05-10-14-01-08/103 залишено без змін.

Мотивувальною частиною постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 встановлено наступне.

20.12.2002 ухвалою Господарського суду Черкаської області за заявою Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Калита", порушено провадження у справі № 17-05-10-14-01-08/103 про банкрутство Сільськогосподарського ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп".

25.11.2014 ухвалою місцевого господарського суду за клопотанням розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Левченка В.М. здійснено заміну назви боржника з Сільськогосподарського ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на Публічне акціонерне товариство "Христинівський завод комбікормів і круп".

Того ж дня постановою Господарського суду Черкаської області ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Левченка В.М.

У листопаді 2016 року до Господарського суду Черкаської області від ОСОБА_1 надійшла заява (з урахуванням уточнень до неї від 04.07.2017 та від 13.04.2017) про стягнення з ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" 234 628, 68 грн - середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати та 243 600 грн - моральної шкоди. При цьому, заявлені грошові вимоги ґрунтуються на:

1) рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, яким ОСОБА_1 було поновлено на посаді Голови правління Сільськогосподарського ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" з 09.08.2001, стягнуто з Сільськогосподарського ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь гр. ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.07.2005 по 14.08.2006 у сумі 6 451, 50 грн та 100 грн витрат на правову допомогу;

2) рішенні Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р., яким вказане рішення районного суду від 14.08.2006 змінено в частині визначення суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та присуджено до стягнення з Сільськогосподарського ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 731, 34 грн та 3 000 грн моральної шкоди;

3) додатковому рішенні Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007, яким частково змінено рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 та стягнуто з Сільськогосподарського ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 689, 39 грн;

4) виданих Монастирищенським районним судом на виконання вказаних судових рішень виконавчих листах від 10.04.2007 № 2-33-2006р.;

5) заочному рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі № 2-110-09, за яким стягнуто з Сільськогосподарського ВАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" на користь ОСОБА_1 170 165, 48 грн, з яких: 157 065, 48 грн - середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати, 8 100 грн - компенсація за невикористані відпустки, 5 000 грн - моральна шкода;

6) виконавчому листі від 22.12.2009, виданому на виконання заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009.

13.04.2017 ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі № 17-05-10-14-01-08/103 (залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017) припинено провадження в частині вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації та індексації на суму заборгованості по заробітній платі за весь час затримки по день фактичного розрахунку; додаткову позовну заяву з уточненнями до неї від 07.04.2017 та від 13.04.2017 у частині вимог про стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди задоволено частково; визнано ОСОБА_1 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178 395, 36 грн - середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати; в іншій частині цих вимог відмовлено. Крім того, відмовлено в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 243 600 грн.

Оскаржені судові рішення обґрунтовані тим, що період нарахування виплати середньомісячного заробітку за весь час його затримки встановлений судом з 28.03.2007 (27.03.2007 - додаткове рішення апеляційного суду Черкаської області у справі № 22ц-96-2007) по 25.11.2014 (25.11.2014 - постанова про визнання боржника банкрутом); середньомісячний заробіток заявника складає 1 939, 08 грн; середньомісячний заробіток за весь час затримки заробітної плати складає 178 395, 36 грн За висновками господарського суду першої інстанції заявлені ОСОБА_1 вимоги не мають характеру поточних, а відтак, задоволені частково. У частині відшкодування ОСОБА_1 243 600 грн моральної шкоди внаслідок приниження його честі і гідності незаконним звільненням із роботи та невиплатою нарахованої заробітної плати господарським судом відмовлено з тих підстав, що сума моральної шкоди за незаконне звільнення та невиплату заробітної плати вже визнана Господарським судом Черкаської області у межах справи № 17-05-10-14-01-08/103 про банкрутство ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп". Припинення провадження в частині вимог ОСОБА_1 щодо компенсації та індексації на суму заборгованості по заробітній платі за весь час затримки по день фактичного розрахунку ґрунтується на заяві кредитора від 13.04.2017 про відмову від вказаних вимог.

Задовольняючи частково подану ліквідатором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" арбітражним керуючим Левченком В.М. касаційну скаргу, колегія суддів Вищого господарського суду України виходила з наступного:

1) за заявою ОСОБА_1 від 22.01.2015, заявлені до ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" грошові вимоги у розмірі 50 393, 22 грн, ухвалою місцевого господарського суду від 20.04.2015 задоволені повністю. Решта вимог ОСОБА_1 складається із залишку заборгованості ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" по сумі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 6 090, 39 грн, присудженого до стягнення згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, зміненого рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007;

2) у додатковій позовній заяві (подана 21.11.2016) ОСОБА_1 вказує на стягнення середньомісячного заробітку, компенсації та індексації на суму заборгованості по заробітній платі у сумі 6 090, 39 грн за весь час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди;

3) 13.04.2017 ОСОБА_1 подав заяву про відмову від вимог щодо компенсації та індексації, просив місцевий господарський суд стягнути з боржника середньомісячний заробіток за весь час затримки заробітної плати в сумі 234 628, 68 грн та моральну шкоду в сумі 243 600 грн. Така відмова була прийнята судом і провадження у цій частині було судом припинено;

4) господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, з якими погодився Вищий господарський суд України у Постанові від 20.09.2017, встановлено, що питання відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок приниження честі і гідності незаконним звільненням з роботи та невиплатою нарахованої заробітної плати, було предметом спору у цивільній справі Монастирищенського районного суду Черкаської області № 2-33/06, та рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 на користь заявника вже стягнуто 3 000 грн моральної шкоди, пов'язаної з незаконним звільненням. Моральну шкоду, пов'язану з невиплатою в день звільнення нарахованої заробітної плати, також було стягнуто за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 в сумі 5 000 грн. Загальна сума моральної шкоди за незаконне звільнення та невиплату заробітної плати ОСОБА_1 у сумі 8 000 грн визнана Господарським судом Черкаської області у межах справи № 17-05-10-14-01-08/103 про банкрутство ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп". За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погодилася з висновком господарських судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення 243 600 грн моральної шкоди;

5) щодо заявлених вимог ОСОБА_1 (щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні), які на думку судів першої та апеляційної інстанцій, не мають характеру поточних, оскільки після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає додаткових зобов'язань, у тому числі по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а відтак, підлягають визнанню частково у сумі 178 395, 36 грн - середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати (за період з 28.03.2007 (27.03.2007 - додаткове рішення Апеляційного суду Черкаської області у справі № 22ц-96-2007) по 25.11.2014 (25.11.2014 - постанова про визнання боржника банкрутом)), що тягне за собою включення їх до Реєстру вимог кредиторів у першу чергу, судом касаційної інстанції було зазначено наступне: "господарські суди попередніх інстанцій, в порушення приписів ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, не надали належну правову оцінку доводам ліквідатора ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" арбітражного керуючого Левченка В.М. (заявленим у Запереченнях на Додаткову позовну заяву у місцевому господарському суді та в апеляційній скарзі) з приводу того, що сума 6 090, 36 грн (на яку гр. ОСОБА_1 здійснені відповідні нарахування) є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (присуджена гр. ОСОБА_1 рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, зміненого рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р. та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007), не встановили правову природу коштів, за затримку виплати яких гр. ОСОБА_1 були здійснені відповідні нарахування, чи відноситься ця заборгованість до сум, які підлягають виплаті працівнику під час звільнення та чи застосовуються в цьому випадку приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Так, за приписами ч.ч. 1, 2 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу".

Тому колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у справі № 17-05-10-14-01-08/103 (в частині визнання ОСОБА_1 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати) не відповідають приписам ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України та підлягають частковому скасуванню, з передачею справи в скасованій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду в іншому складі суду.

Зміст та мотиви заяви про роз'яснення постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017

30.11.2017 до Вищого господарського суду України ОСОБА_1 було подано заяву про роз'яснення постанови від 20.09.2017. Зі змісту заяви випливає, що ОСОБА_1 є незрозумілим питання того чи скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 в частині визнання заявника кредитором з грошовими вимогами виплат за весь час затримки заробітної плати як вимог першої черги чи скасовано зазначені вище судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині визнання ОСОБА_1 взагалі кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" із втратою статусу кредитора?

Надаючи роз'яснення судового рішення, Верховний Суд обґрунтовує свої міркування виключно тими обставинами, які було встановлено у постанові Вищого господарського суду України від 20.09.2017.

Перш за все, доцільно знову навести резолютивну частину постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017, яку викладено наступним чином:

"1. Касаційну скаргу ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Христинівський завод комбікормів і круп" арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 у справі № 17-05-10-14-01-08/103 скасувати частково (в частині визнання гр. ОСОБА_1 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати).

3. Справу № 17-05-10-14-01-08/103, в скасованій частині, передати на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

4. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 у справі № 17-05-10-14-01-08/103 залишити без змін".

На думку ОСОБА_1, постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 скасовано статус його як кредитора першої черги. При цьому, на думку заявника, суд касаційної інстанції не ставив під сумнів суму його кредиторських вимог у розмірі 178 395, 36 грн, одночасно поставивши під сумнів віднесення цих вимог до першої черги задоволення вимог кредиторів. Тож під час нового розгляду завданням суду першої інстанції є лише встановити черговість задоволення зазначеної суми кредиторських вимог.

Альтернативну точку зору на це питання було викладено у заяві про роз'яснення судового рішення самим ОСОБА_1, і вона зводиться до того, що судом касаційної інстанції 20.09.2017 було скасовано не лише статус його як кредитора першої черги, а й поставлено під сумнів розмір його кредиторських вимог, тобто, як зазначено ОСОБА_1 у його заяві "скасовано і визнання мене кредитором".

Вирішуючи питання про роз'яснення судового рішення, суд виходить із наступного. У межах справи про банкрутство визнання особи кредитором здійснюється шляхом одночасного здійснення судом двох дій: визначення розміру вимог кредитора шляхом аналізу їх обґрунтованості та визначення черговості їх задоволення у тій частині, у якій вимоги кредитора було визнано судом обґрунтованими.

У даному випадку постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 частково скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 у справі № 17-05-10-14-01-08/103, а саме, у частині визнання ОСОБА_1 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати.

Це тягне за собою обов'язок суду першої інстанції здійснити всі ті дії, що їх суд першої інстанції мав би здійснити при первісному поданні кредитором таких кредиторських вимог, тобто перевірити їх розмір (структуру), проаналізувати їх обґрунтованість та визначити їх черговість у тій частині, у якій вимоги кредитора було визнано судом обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись статтею 245 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В :

1. Заяву ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 задовольнити повністю.

2. Роз'яснити, що скасування постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 та ухвали Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 у справі № 17-05-10-14-01-08/103 у частині визнання громадянина ОСОБА_1 кредитором ПАТ "Христинівський завод комбікормів і круп" першої черги на суму 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати з направленням справи на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області означає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають повторному перегляду під час нового розгляду справи, та обов'язок суду першої інстанції під час нового розгляду заново проаналізувати обґрунтованість таких кредиторських вимог та визначити їх черговість у тій частині, у якій вимоги ОСОБА_1 буде визнано судом першої інстанції обґрунтованими.

Головуючий В.Г.Пєсков

Судді В.В.Білоус

Н.Г.Ткаченко