КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 910/15929/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Власова Ю.Л.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи:

позивача: Раскевич Є.Л.

відповідача: Мужик Л.І.

третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Н"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2017

у справі №910/15929/17 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Н"

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі №910/15929/17 в позові відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в дохід Державного бюджету України штраф за ухилення від вчинення дій, покладених на нього господарським судом, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведено наявності у нього порушеного права чи охоронюваного законом інтересу щодо предмету спору у даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від від 17.11.2017 у справі №910/15929/17, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов та зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" передати ТОВ "Старт-Н" оригінали документів, якими забезпечувалось виконання зобов'язань за кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014.

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що ним було доведено виконання ТОВ "Старт-Н" умов договору поруки №4М14377И/П від 26.10.2016, та на підставі п. 8 договору поруки та ч. 2 ст. 556 ЦК України до нього переходять всі права кредитора, у тому числі й ті, що забезпечували виконання зобов'язання, а тому у відповідача на підставі п. 10 договору поруки та ч. 1 ст. 556 ЦК України виникає обов'язок передати позивачу документи, які підтверджують обов'язок боржника. Таким чином, на думку скаржника, саме відповідач порушив зобов'язання та не надав позивачу документи передбачені договором поруки №4М14377И/П від 26.10.2016 та Цивільним кодексом України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі №910/15929/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.01.2018.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання, яке відбулось 23.01.2018 з'явились представники позивача (апелянта) та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.

В судовому засіданні 23.01.2018 представник позивача надав пояснення, в яких підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.01.2018 надав пояснення, в яких заперечував щодо доводів наведених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, надавши сторонам можливість виступити у судових дебатах, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" (позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (відповідач, кредитор) укладено договір поруки №4М14377И/П, предметом якого, у відповідності до п. 1, є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп" (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором від 15.12.2014 №4М14377И (далі - Кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Згідно п. 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений (п. 3 договору поруки).

Відповідно до п. 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Згідно п. 5 договору поруки у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання (п. 5 договору поруки).

У відповідності до п. 6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Згідно п. 7 договору поруки, у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору.

За умовами п. 8 договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 9 договору поруки, у випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим Договором.

Згідно п. 10 договору поруки, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором (п. 11 договору поруки).

У відповідності до п. 17 договору поруки, цей Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 07.02.2013, укладеної сторонами.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28.10.2016 позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 44556415,94 грн з призначенням платежу: "виконання зобов'язання за кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014 згідно з договором поруки №4М14377И/П від 26.10.2016", що підтверджується платіжним дорученням №2279 від 28.10.2016.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував на те, що у забезпечення виконання ТОВ "Магнат Груп" своїх зобов'язань за кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Магнат Груп", між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №4М14377И/П від 26.10.2016 шляхом використання електронного цифрового підпису згідно п. 17 договору поруки. 28.10.2016 позивач як поручитель виконав обов'язок боржника ТОВ "Магнат Груп" перед кредитором (відповідачем) за кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014, а саме сплатив заборгованість в розмірі 44556415,94 грн, а тому, на думку позивача, відповідач повинен передати позивачу документи, які підтверджують обов'язок боржника. За таких обставин, позивач просив суд зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" передати ТОВ "Старт-Н" оригінали документів, якими забезпечувалось виконання зобов'язань за кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором поруки, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як зазначалось вище, відповідно до умов п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

28.10.2016 позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 44556415,94 грн з призначенням платежу: "виконання зобов'язання за кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014 згідно з договором поруки №4М14377И/П від 26.10.2016", що підтверджується платіжним дорученням №2279 від 28.10.2016.

Згідно ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Як зазначено судом першої інстанції, відповідачем не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 44556415,94 грн, сплачених платіжним дорученням №2279 від 28.10.2016, та не подано доказів повернення цих коштів, як помилково перерахованих.

Разом з тим, ухвалами суду першої інстанції від 21.09.2017, 10.10.2017 та 31.10.2017 було зобов'язано позивача, відповідача та третю особу надати суду письмові пояснення щодо порядку та дати укладення договору поруки №4М14337И/П від 26.10.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк"; копію Кредитного договору №4М14377И від 15.12.2014, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп", з усіма додатками та додатковими угодами до нього; копії договорів, якими було забезпечено виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп" за Кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014; докази надання кредиту за Кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014 (копії банківських виписок, платіжних доручень, меморіальних ордерів, тощо); докази повернення кредиту Кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014 та сплати процентів за користування кредитом (копії платіжних доручень, банківських виписок, тощо); розрахунок заборгованості за Кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014 станом на 28.10.2016.

Водночас, відповідно до пояснень позивача, які містяться в матеріалах справи, істотною передумовою укладання позивачем договору поруки було надання йому інформації про багатократне перевищення суми забезпечення виконання боржником зобов'язань над сумою боргу, по якій він став поручителем; копії документів, які суд зобов'язав надати, відсутні у позивача у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором поруки щодо передачі копій документів.

Разом з тим, копії кредитного договору №4М14377И від 15.12.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп" та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", з усіма додатками та додатковими угодами до нього не були надані суду ні відповідачем, ні третьою особою.

Відповідно до умов п. 10 договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі №6-932цс15.

В той же час, за відсутності в матеріалах справи копій кредитного договору №4М14377И від 15.12.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп" та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", доказів щодо наявності заборгованості боржника за кредитним договором та відповідного розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості встановити обставини стосовно наявності такої заборгованості та тверджень позивача про повне виконання ним зобов'язання за таким кредитним договором, та, відповідно, наявності підстав для переходу прав кредитора до позивача, а також підстав для передачі документів, що підтверджують обов'язок боржника.

При цьому, законом не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Судом встановлено, що ні умовами договору поруки, ні чинним законодавством України, не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

Так у відповідності до п. 10 договору поруки, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

В свою чергу, згідно ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги вищенаведене та враховуючи те, що позивачем належним чином не доведено наявності у нього порушеного права чи охоронюваного законом інтересу щодо предмету спору у даній справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та зазначає, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі №910/15929/17, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі №910/15929/17 стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в дохід Державного бюджету України штраф за ухилення від вчинення дій, покладених на нього господарським судом, у розмірі 1000,00 грн.

Вимога про перегляд рішення в цій частині скаржником в апеляційній скарзі заявлена не була.

Відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведену норму, судом апеляційної інстанції було здійснено перегляд рішення суду в цій частині.

Накладаючи штраф на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" суд першої інстанції виходив з наступного.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.09.2017, 10.10.2017, 31.10.2017 зобов'язано відповідача надати суду письмові пояснення щодо порядку та дати укладення договору поруки №4М14337И/П від 26.10.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк"; копію Кредитного договору №4М14377И від 15.12.2014, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп", з усіма додатками та додатковими угодами до нього; копії договорів, якими було забезпечено виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнат Груп" за Кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014; докази надання кредиту за Кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014 (копії банківських виписок, платіжних доручень, меморіальних ордерів, тощо); докази повернення кредиту Кредитним договором № 4М14377И від 15.12.2014 та сплати процентів за користування кредитом (копії платіжних доручень, банківських виписок, тощо); розрахунок заборгованості за Кредитним договором №4М14377И від 15.12.2014 станом на 28.10.2016.

Однак, вказані вимоги ухвал Господарського суду міста Києва відповідачем виконано не було, будь-яких пояснень щодо неможливості подання (наявності поважних причин неподання) доказів на виконання вимог ухвал суду відповідачем подано не було.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов висновку, що наслідком невиконання відповідачем вимог ухвал суду є затягування судового розгляду справи та здійснення судом додаткових процесуальних витрат.

За таких обставин, враховуючи суть допущених відповідачем зловживань процесуальними правами (неподання документів, які було зобов'язано надати судом без обґрунтування наявності поважних причин щодо неможливості їх подання), суд вважав за необхідне застосувати до нього штраф у розмірі 1000,00 грн за ухилення відповідачем від вчинення дій, покладених на нього господарським судом.

Згідно ч. 8 ст. 81 ГПК України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 ГПК України заходами процесуального примусу, зокрема, є штраф.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права, оскільки витребувані судом документи мали суттєве значення для вирішення спору.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі №910/15929/17 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, згідно ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Н" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі №910/15929/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15929/17.

Повний текст постанови складений та підписаний 01.02.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Ю.Л. Власов