ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа № 922/3152/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №01-16/245 від 11.01.2017р.,

1-го відповідача не з'явився,

2-го відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №3874/09-03 від 19.06.2017р.,

третьої особи - не з'явився,

3-го відповідача не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу АК "Харківобленерго" (вх.№3712Х/1-41 від 04.12.2017р.) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2017р. (м. Харків, головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Байбак О.І., судді Калініченко Н.В.) у справі №922/3152/16,

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватний виконавчий сервіс", м. Харків,

2) Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", м. Черкаси,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні другого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити", м. Івано-Франківськ,

3) Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя,

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні третього відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Трансфербутик", м. Київ ,

про стягнення грошових коштів в розмірі 20000,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2017р. по справі №922/3152/16 (головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Байбак О.І., судді Калініченко Н.В.) задоволено клопотання другого відповідача (вх.№34091 від 18.10.2017) та третього відповідача (вх.№34087 від 18.10.2017) про передачу справи №922/3152/16 за підсудністю до господарського суду Черкаської області. Передано справу №922/3152/16 за виключною підсудністю до господарського суду Черкаської області для подальшого розгляду.

Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2017р., направити справу до господарського суду Харківської області для продовження розгляду справи по суті.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що провадження у справі про банкрутство ПАТ "Черкасиобленерго" припинено; копії ухвал господарського суду Черкаської області подано не в оригіналі та в неналежним чином засвідченій копії; до процедури банкрутства ПАТ "Черкасиобленерго", щодо якого порушено провадження ухвалою від 14.05.2004р. підлягає застосуванню Закон про банкрутство в редакції чинній до 19.01.2013р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.12.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.12.2017р.

ПАТ "Запоріжжяобленерго" надало заперечення на апеляційну скаргу (вх.№13081 від 15.12.20107р.), в яких просить суд ухвалу від 23.11.2017р. залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування своєї позиції по справі 3-ій відповідач зазначає, що на дату винесення зазначеної ухвали та залучення до справи 2-м відповідачем, відносно ПАТ "Черкасиобленерго" вже було порушено провадження у справі про банкрутство; приписи ст. 16 Господарського процесуального кодексу України мали бути застосовані при порушенні справи №922/3152/16 так як зміни до процесуального законодавства в частині виключної підсудності було внесено 19.01.2013р., а справу порушено судом 22.09.2016р.; твердження апелянта про припинення справи про банкрутство відносно ПАТ "Черкасиобленерго" спростовуються наданими останнім доказами, які беззаперечно підтверджують наявність провадження у справі про банкрутство.

ПАТ "Черкасиобленерго" надало відзив на апеляційну скаргу (вх.№13102 від 18.12.2017р.), в якому просить залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2017р. у справі №922/3152/16 без змін, апеляційну скаргу АК "Харківобленерго" без задоволення.

2-ий відповідач вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи щодо існування відносно ПАТ "Черкасиобленерго" порушеної справи про банкрутство; послався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13.04.2016р. у справі №908/4804/14, згідно якого за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, в межах справи про банкрутство.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.12.2017р., у звязку з перебуванням у відпустці судді Россолова В.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2017р. розгляд справи відкладено на 15.01.2018р.

Учасники провадження у справі 1-ий та 3-ий відповідач та треті особи у справі не з'явились до судового засідання, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, копії ухвал апеляційної інстанції направлялись сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення за належними адресами.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ВАТ "Запоріжжяобленерго" отримав копію ухвали суду про відкладення розгляду справи згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 26.12.2017р.; представник ТОВ "Західні енергетичні транзити" отримав копію ухвали суду про відкладення розгляду справи згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 27.12.2017р.; копія ухвали направлена на адресу 1-го відповідача ТОВ "Приватний виконавчий сервіс" повернулась до суду із відміткою "за закінченням терміну зберігання"; копія ухвали направлена на адресу ТОВ "Фінансова компанія "Трасфербутик" повернулась до суду із відміткою "не розшукано".

15.12.2017р. набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що учасники судового процесу були повідомлені належним чином, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги своєї скарги підтримав, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник відповідача проти вимог скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини спору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2017р. по справі №922/3152/16 за позовом АК "Харківобленерго" до ТОВ "Приватного виконавчого сервісу", до ПАТ "Черксиобленерго", до ВАТ "Запоріжжяобленерго"; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні другого відповідача - ТОВ "Західні енергетичні транзити"; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні третього відповідача - ТОВ "Фінансова компанія "Трансфербутик" про стягнення коштів в позові було відмовлено. Визнано недійсним договір поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015р., укладений між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго". Визнано недійсним договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015р., укладений між АК "Харківобленерго" та ПАП "Черкасиобленерго"; стягнуто з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на користь АК "Харківобленерго" грошові кошти у розмірі 51000000,00 грн; стягнуто з ПАТ "Черкасиобленерго" на користь АК "Харківобленерго" грошові кошти у розмірі 51000000,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2017р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2017р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2017р. та рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2017р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Від ПАТ "Черкасиобленерго" надійшло клопотання про направлення матеріалів справи №922/3152/16 за підсудністю до господарського суду Черкаської області.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання другого відповідача та третього відповідача про передачу справи №922/3152/16 за підсудністю до господарського суду Черкаської області. Передано справу №922/3152/16 за виключною підсудністю до господарського суду Черкаської області для подальшого розгляду. Ухвала прийнята на підставі п.7 ч.1 с. 12 Господарського процесуального кодексу України (в попередній редакції), та у звязку з знаходження в провадженні господарського суду Черкаської області справи про банкрутство ПАТ "Черкасиобленерго".

Однак, колегія суддів не погоджується з ухвалою господарського суду Харківської області з наступних підстав.

Положеннями ч.2 ст.4-1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Згідно з ч.10 ст.16 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає виключну підсудність справ, справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Як буквальне тлумачення аналізованої норми Закону, так і системне тлумачення приписів Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату розгляду в суді апеляційної інстанції спору, ПАТ "Черкасиобленерго" перебуває в процедурі розпорядження майном за порушеним провадженням у справі про банкрутство.

Предметом спору у даній справі є вимоги, за якими позивач (кредитор) просив стягнути солідарно з ПАТ "Черксиобленерго" (боржник) та ТОВ "Приватний виконавчий сервіс" (поручитель) заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015р. у сумі 51000000,00 грн. та стягнути солідарно з ПАТ "Запоріжжяобленерго" (боржник) та ТОВ "Приватний виконавчий сервіс" (поручитель) заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015р. у сумі 51000000,00 грн.

Крім того, клопотанням від 16.01.2017 року позивач в порядку п.1 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України (в попередній редакції) просив суд визнати недійсними договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015р., укладений між між АК "Харківобленерго" та ПАТ "Черкасиобленерго", а також договір поворотної фінансової допомоги №1 від 23.07.2015 року, укладений між АК "Харківобленерго" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" та застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що спірні договори поворотної фінансової допомоги було укладено від імені АК "Харківобленерго" особою (заступником голови правління виконавчим директором ОСОБА_3С.), яка не мала належних на те повноважень, всупереч ч.3 ст.92 ЦК України, а тому просить суд визнати вказані договори недійсними.

Тобто, в даному позовному провадженні позивач-як кредитор звертається за захистом своїх прав до двох боржників за різними правовідносинами, а саме за договором поворотної фінансової допомоги №1, де боржником є ТОВ "Приватний виконавчий сервіс" та за договором поворотної фінансової допомоги №2, де боржником є ПАТ "Черкасиобленерго", де просить стягнути заборгованість та визнати вказані договори недійсними.

Крім того, по кожній з вимог до боржників позивач заявляє вимоги до поручителя по цим зобов'язанням, внаслідок чого просить стягнути заборгованість солідарно з поручителя та боржників.

Тобто, колегія суддів зазначає, що по-перше, позивач, скориставшись своїм правом об'єднав в позові кілька вимог до різних боржників по різним договорам, по-друге, просить стягнути заборгованість з боржників та поручителя солідарно.

Як вже зазначалось, передача справи за підсудністю до суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство здійснюється з метою контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України, зокрема Законом про банкрутство та Господарським процесуальним кодексом України не розв'язано питання передання справи за виключною підсудністю у спорах до декількох відповідачів, з яких лише один знаходиться в банкрутстві.

Зважаючи на те, що вказане питання не врегульовано чинним законодавством, колегія суддів виходить з того, що за змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедл ивий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Отже, здійснення судочинства має на меті досягнення певного правового висновку або результату, на який сподіваються учасники спору, звертаючись до суду. Тобто, вирішуючи спір суди мають зважати не лише на правомірність того чи іншого висновку, але й на результат такого розгляду.

Колегія суддів враховує, що провадження у справі відносно трьох відповідачів, серед яких лише один знаходиться в банкрутстві триває з вересня 2016 року, тобто майже півтора роки. За цей час справа була розглянута всіма судовими інстанціями та повернути до господарського суду Харківської області на новий розгляд. Повернення справи на новий розгляд, в контексті практики Європейського Суду та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків. Передання справи за підсудністю у справу про банкрутство позбавить позивача на реалізацію принципу доступу до правосуддя, оскільки обмежить розгляд його вимог відносно двох інших відповідачів, яких не стосується справа про банкрутство ПАТ "Черкасиобленерго".

Крім того, колегія суддів враховує антиправовий характер так званого "приблизного" тлумачення норм права, яке розповсюджене в судовій практиці України. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, у рішенні від 06.11.2008р. у справі "Єлоєв проти України") Суд зазначив, що непевність у тлумаченні правової норми та практиці її застосування повинна завжди тлумачитися на користь буквального розуміння цієї норми учасниками спору та на користь виконання завдань правосуддя, які полягають перш за все, у вирішенні спорів по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним розгляд позовних вимог до трьох відповідачів із солідарним стягненням, у порядку позовного провадження та не вбачає підстав для передачі справи за підсудністю до господарського суду Черкаської області, де розглядається справа про банкрутство стосовно лише одного з відповідачів ПАТ "Черкасиобленерго", з метою уникнення порушення прав позивача на розгляд його позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, знаходження одного з відповідачів в провадженні у справі про банкрутство не перешкоджає розгляду даної справи в порядку окремого позовного провадження з врахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що в свою чергу зможе зберегти право позивача на розгляд його вимог до інших відповідачів у даній справі.

Також, колегія суддів погоджується із доводами заявника, що на час розгляду судом першої інстанції питання про передачу справи за підсудністю, у звязку із перебуванням ПАТ "Черкасиобленерго" у процедурі банкрутства, суд не мав достатніх доказів відповідного. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ "Черкасиобленерго" не перебуває в процесі провадження у справі про банкрутство, згідно витягів з реєстру, сформованими станом на 22.09.2016р., 11.08.2017р. та на 06.11.2017р.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

В той же час, ч. З ст. 10 зазначеного закону визначає, що якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідно до п. 28 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб зокрема дані про перебування юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, у тому числі відомості про розпорядника майна, керуючого санацією.

Таким чином, відомості про перебування ПАТ "Черкасиобленерго" у процесі провадження у справі про банкрутство є відомостями, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, проте не були внесені до останнього станом на дату ухвалення судового рішення, а отже не можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Представник ПАТ "Черкасиобленерго" в судовому засіданні підтвердив той факт, що станом на дату ухвалення спірного судового рішення в Єдиному державному реєстрі була відсутня відповідна інформація.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду про передачу справи за підсудністю й повернення матеріалів справи до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Керуючись статтею 129, 232, 269, п.2 ч.1 ст. 275, п. 4 ч.1 ст. 277, п.4 ст. 2880, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2017р. у справі №922/3152/16 скасувати.

Матеріали справи №922/3152/16 передати до господарського суду Харківської області для розгляду.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя М.М. Слободін

Суддя П.В. Тихий