КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Справа№ 925/1218/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 25.01.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Азот"

на рішення господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р.

у справі № 925/1218/17 (Суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Національного антикорупційного бюро України,

до 1. Публічного акціонерного товариства "Азот",

2. Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство "Енергоринок",

про визнання угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р. позов задоволено повністю, а саме визнано недійсною угоду у формі заяви Публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 №202-09/02. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Азот" на користь Національного антикорупційного бюро України - 800 грн. витрат на сплату судового збору. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь Національного антикорупційного бюро України - 800 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Азот", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушено або неправильне застосовано норми матеріального та процесуального права, а також не взято до уваги, на думку апелянта, що у Національного антикорупційного бюро України немає повноважень звертатись з даним позовом до суду, оскільки презумпція невинуватості та формулювання ч. 5 ст. 219 КПК України в поєднанні з організаційно-правовими формами підприємств в Україні та вимогами ЗУ «Про управління об'єктами державної власності» унеможливили право на звернення національним антикорупційним бюро України з цим позовом, до цих сторін, при цих умовах, а також позивач не довів в чому є невідповідність оспорюванного правочину інтересам держави і суспільства, наявності вини сторін у формі умислу на вчинення даного правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави. А також відсутності наслідків оспорюваної угоди для держави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азот", передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Іонніковій І.А., Чорній Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азот", на рішення господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р. прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 925/1218/17. Розгляд справи призначено на 13.12.2017р.

11.12.2017р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначив, що відповідно до п. 6.3. «Правил користування електричної енергією» встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом. Виходячи з вищенаведеного, на думку відповідача 2, заява відповідача 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, порушує та суперечить не тільки ЗУ «Про електроенергетику», а і суперечить інтересам держави, що є підставою для визнання її недійсною. Тому виходячи з цього просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судове засідання 13.12.2017р. представник відповідача 2 не з'явився, клопотань та заяв не подав та не надіслав.

В судовому засіданні представником третьої особи подано клопотання про продовження строку вирішення спору, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний господарський суд, за результатами судового засідання від 13.12.2017 р., дійшов висновку продовжити строк вирішення спору та відкласти розгляд справи на 25.01.2018. в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неявкою представника відповідача 2 в судове засідання.

Представник позивача у судове засідання 25.01.2018р. з'явився, заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив суд в її задоволенні відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначив, що позов обґрунтовано ти, що оскільки в процесі здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000459 Національним бюро встановлено, що листом від 30.12.2015 №202-08/217 ПАТ "Азот" звернулось до ПАТ "Черкасиобленерго" з вимогою повернути помилково сплачені кошти в розмірі 46 300 000 грн., а листом від 12.01.2016 №202-09/02 ПАТ "Азот" направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог-заборгованості ПАТ "Азот" перед ПАТ "Черкасиобленерго" за Договором постачання №524-213/24 по оплаті активної електроенергії на суму 46 300 000, 00 грн. та безпідставно отриманих ПАТ "Черкасиобленерго" коштів у розмірі 46 300 000, 00 грн. Угода у формі заяви ПАТ "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог №202-09/02 від 12.01.2016 суперечить порядку проведення розрахунків на оптовому ринку електроенергії, встановленому Законом України "Про електроенергетику", а також інтересам держави.

Представник відповідача 1 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд задовольнити її, рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р. у справі №925/1218/17 скасувати, прийняти нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи, у судовому засіданні 25.01.2018р. проти задоволення апеляційної скарги заперечив в повному обсязі, просив суд відмовити в її задоволені, оскаржуване рішення залиши без змін. Вважає що заява ПАТ "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить Умовам та Правилам здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕ від 13.06.1996 №15/1, Правилам користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28, положенням Закону України "Про електроенергетику" та порушує встановлений ним порядок проведення розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України.

Представник відповідача 2 у судове засідання 25.01.2018р. не з'явився, про неявку суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників відповідача 2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відповідача 2 є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

24.05.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго"), як постачальником та Відкритим акціонерним товариством "Азот" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Азот"), як споживачем було укладено договір постачання електричної енергії №524-213/24.

Пунктом 1 Договору постачання №524-213/24 встановлено, що постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є невід'ємними частинами.

Відповідно до пункту 2.1.2 договору постачання № 524-213/24 передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору.

Згідно з п. 2.2.3 договору постачання № 524-213/24 встановлено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

З пункту 2 Додатку 3 до Договору постачання № 524-213/24 вбачається, що оплата вартості електричної енергії ВАТ "Черкасиобленерго", у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ВАТ "Черкасиобленерго".

Додатковою угодою № 1 до Договору постачання № 524-213/24 встановлено, що ВАТ "Черкасиобленерго" має поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 3 в ОПЕРВ філії Черкаське ОУ АТ "Ощадбанк".

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами під час здійснення господарської діяльності Публічне акціонерне товариство "Азот" за поставлену електричну енергію за листопад 2015 року заборгувало 46300000, 00 грн.

Платіжним дорученням від 22.12.2015 №9565 Публічним акціонерним товариством "Азот" перераховано на користь Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" за перетікання реактивної енергії за договором №524-213 від 24.05.2005 на розрахунковий рахунок №92, який не є рахунком зі спеціальним режимом використання, 46 300 000 грн.

Відповідно до листа від 30.12.2015 № 202-08/217 встановлено, що ПАТ "Азот" звернулося до ПАТ "Черкасиобленерго" з вимогою повернути помилково сплачені кошти в розмірі 46 300 000 грн.

Заявою від 12.01.2016 №202-09/02, адресованою публічному акціонерному товариству "Черкасиобленерго", публічне акціонерне товариство "Азот" заявило про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимоги публічного акціонерного товариства "Азот" до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" безпідставно отриманих коштів в сумі 46 300 000,00 грн. і вимоги публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до публічного акціонерного товариства "Азот" про оплату боргу за поставлену у листопаді 2015 року активну електричну енергію у сумі 46 300 000,00 грн. та про припинення зобов'язань між цими особами щодо сплати однією одній вказаної суми коштів.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" заяву публічного акціонерного товариства "Азот" від 12.01.2016 №202-09/02 про зарахування зустрічних однорідних вимог отримало 12.01.2016 і після цієї дати отримані від публічного акціонерного товариства "Азот" кошти як безпідставно отримані в сумі 46 300000,00 грн. на інший, а не на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника, передбачений для розрахунків споживачів за поставлену їм електричну енергію, не перевело, не повернуло їх публічному акціонерному товариству "Азот" і не оскаржило вказане вище зарахування зустрічних однорідних вимог у судовому порядку.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України передбачено можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги і, що таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Виходячи з вищенаведеного та з аналізу норм Цивільного і Господарського кодексів України вбачається, що зарахуванням між відповідачами зустрічних однорідних вимог за заявою Публічного акціонерного товариства "Азот" від 12.01.2016 №202-09/02, як дія цього товариства, внаслідок якої припиняються зобов'язання обох відповідачів, є одностороннім правочином в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, для вчинення якого достатньо вказаної заяви.

Також слід зазначити, що ст. 602 Цивільного кодексу України містить невичерпний перелік випадків коли зарахування зустрічних вимог не допускається: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4 1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 Господарського кодексу України не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Виходячи з норм Цивільного та Господарського кодексів України безпосередньо не забороняють зарахування вказаних у заяві Публічного акціонерного товариства "Азот" від 12.01.2016 №202-09/02 зустрічних однорідних вимог, проте передбачають можливість такої заборони у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ЗУ "Про електроенергетику", як зазначено у його преамбулі, визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про електроенергетику" термін "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії" визначає як рахунки суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території та оптове постачання електричної енергії, відкриті в уповноваженому банку і призначені виключно для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії, а термін "алгоритм оптового ринку електричної енергії" - як порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про електроенергетику" купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Частина друга статті 151 Закону України "Про електроенергетику" містить такі положення:

"Споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Подібні вказаним нормам частини другої статті 151 Закону України "Про електроенергетику" положення містить і пункт 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1996 №28 з урахуванням внесених до них у подальшому змін і доповнень.

Згідно ч. 3 ст. 151 Закону України "Про електроенергетику" кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на:

поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії;

поточний рахунок підприємства, яке здійснює розподіл електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами;

поточний рахунок енергопостачальника;

поточний рахунок із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості оптового постачальника електричної енергії".

Аналогічний порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію із застосуванням поточних рахунків із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії стаття 151 Закону України "Про електроенергетику" передбачає і для енергопостачальників, підприємств, що здійснюють передачу електричної енергії, та всіх підприємствами, що здійснюють розподіл електричної енергії.

Також відповідно до ч.8 ст. 26 ЗУ "Про електроенергетику" встановлено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

У даному випадку внаслідок здійсненого за заявою Публічного акціонерного товариства "Азот" від 12.01.2016 №202-09/02 зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачі обійшли (зігнорували) вимоги Закону України "Про електроенергетику" і Правил користування електричною енергією щодо оплати поставленої електричної енергії виключно шляхом перерахування коштів споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника і фактично провели розрахунки за поставлену електричну енергію в іншому форматі без використання поточного рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнули перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що в силу статті 26 Закону України "Про електроенергетику" не вважається оплатою спожитої Публічним акціонерним товариством "Азот" у листопаді 2015 року електричної енергії.

Виходячи з вище викладеного вбачається, що здійснене за заявою Публічного акціонерного товариства "Азот" від 12.01.2016 №202-09/02 зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, суперечить вимогам статей 15, 26 Закону України "Про електроенергетику" і пункту 6.3 Правил користування електричною енергією.

Із змісту Закону України "Про електроенергетику" випливає, що встановлений ним порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію спрямований на забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики, відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки як складових економічних основ держави України, у чому безперечно є інтерес держави і суспільства.

Враховуючи те що відповідачами порушено встановленого Законом України "Про електроенергетику" і Правилами користування електричною енергією порядку розрахунків за поставлену електричну енергію не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики і відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України.

Відповідно до ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною першої статті 203 Цивільного кодексу України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 02.12.2010 №2756-VI передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 02.12.2010 №2756-VI, встановлено, що у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як вбачається з вищевикладеного завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог і його наслідки полягала у тому, щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" і Правилами користування електричною енергією порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії та залишити усю отриману публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" суму коштів фінансової допомоги у своєму розпорядженні, що призвело до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

Наявність таких намірів у відповідачів є очевидною, оскільки вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність зарахування зустрічних однорідних вимог у спірних правовідносинах і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули настання вказаних вище протиправних наслідків.

Національне антикорупційне бюро України у позові заяві обґрунтовує підстави для її подання, а саме необхідністю попередження, виявлення, припинення та запобігання вчиненню корупційного правопорушення, ознаки якого позивач убачив у спірних правовідносинах при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000459 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Виходячи із покладених ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" на Національне антикорупційне бюро України завдань, останнє на підставі п. 13 ст. 17 цього ж закону вправі подавати до суду позови про визнання угод недійсними задля попередження, виявлення, припинення та запобігання вчиненню корупційних правопорушень, ознаки яких ним вбачаються у діях чи бездіяльності відповідних осіб, у тому числі і при здійсненні досудового розслідування будь-яких (не тільки корупційних) кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, у даному випадку при здійсненні досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000459.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Національне антикорупційне бюро України є належним позивачем у даній справі.

А також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією першої інстанції, стосовно того, що у Цивільному та у Господарському кодексах України від 16.01.2003 відсутнє визначення терміну "угода", проте цей термін вживається у цих Кодексах як тотожний термінам правочин, договір, контракт, зобов'язання тощо, тому у даному спорі вимога позивача про визнання недійсною угоди у формі заяви Публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.01.2016 №202-09/02 є тотожною вимозі про визнання недійсним вчиненого Публічним акціонерним товариством "Азот" згідно з його заявою від 12.01.2016 №202-09/02 одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Отож таке формулювання позивачем позовної вимоги, яке він вказав у позовній заяві, також є правильним.

З огляду на приведені вище обставини справи та норми чинного законодавства колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, про обґрунтованість і законність позову Національного антикорупційного бюро України та про безпідставність доводів відповідача 1 приведених ним в обґрунтування заперечень проти позову та в апеляційній скарзі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р.у справі № 925/1218/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства "Азот", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Азот" на рішення господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р.у справі № 925/1218/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азот"- залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 24.10.2017р.у справі № 925/1218/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1218/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна

Повний текст постанови складено 01.02.2018