ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018 справа № 908/4828/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя судді ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДПІ: не зявився ОСОБА_5,за довіреністю, адвокат не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Полонія», арбітражного керуючого ОСОБА_6, м.Запоріжжя
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від 10.02.2017
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Полонія", м.Запоріжжя
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мастер V", м.Запоріжжя
пророзірвання договору купівлі-продажу від 12.10.2010 року та зобов'язання повернути нерухоме майно
у справі№908/4828/15 (суддя Кричмаржевський В.А.)
за заявою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, м. Запоріжжя
до боржникаТовариства з обмеженою відповідальністю "Полонія", м.Запоріжжя
ліквідатор арбітражний керуючий ОСОБА_6, м. Запоріжжя
пробанкрутство

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полонія" в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_6 звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер V" про розірвання договору купівлі-продажу, укладеного 12.10.2010 між ТОВ "Полонія" та ТОВ "Мастер V", посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №920; зобов'язання ТОВ "Мастер V" повернути ТОВ "Полонія" нерухоме майно: автозаправну станцію (операторна магазин літ.А. площею 45,5 кв.м.; убиральня літ.Б; навіс літ.В.; бензинорозбірна колонка №1; бензинорозбірна колонка №2, пожежна водойма -100м3 №3, каналізаційний колодязь №4, каналізаційний колодязь №5, колодязь №6, резервуар №7, резервуар №8, резервуар №9, резервуар №10, бензомастило уловлювач №11, бензомастило уловлювач №12, бензомастило уловлювач №13, бензомастило уловлювач №14, бензомастило уловлювач №15, бензомастило уловлювач №16, трасформатор літ.Тр; вимощення №І) та земельну ділянку кадастровий номер №:07:001:0067, загальною площею 0,36 га.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ч.2 ст.651, ст.1212 Цивільного кодексу України та зазначав про істотне порушення відповідачем умов договору - невиконання зобов'язання з оплати придбаного майна, що є підставою для розірвання договору купівлі-продажу та повернення проданого майна позивачу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.02.2017 у позові відмовлено.

Судове рішення мотивоване не доведеністю позивачем правомірності заявлених вимог, оскільки укладаючи спірний договір купівлі-продажу, позивач мав на меті отримання прибутку - коштів за продане нерухоме майно. Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до господарського суду з позовом, метою ТОВ "Полонія" є повернення майна, що є предметом спірного договору, а не досягнення основної мети укладеного договору - отримання коштів за передане відповідачу майно. Суд дійшов висновку про недоведеність факту істотності порушення відповідачем умов договору, пославшись на ч.3 ст. 692 Цивільного кодексу України, за якою позивач не позбавлений права в судовому порядку вимагати оплати товару та процентів за користування чужими коштами, що й відновить порушене право позивача на отримання оплати за майно.

Щодо другої позовної вимоги суд дійшов висновку про безпідставність посилання позивача на статтю 1212 Цивільного кодексу України, оскільки у цій нормі йдеться про набуття особою майна або збереження його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Відповідач набув право власності правомірно, про що свідчить укладений сторонами оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу. В діях відповідача відсутні ознаки безпідставності набуття вищезгаданого майна.

Не погодившись з прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, ліквідатор ТОВ «Полонія» арбітражний керуючий ОСОБА_6 звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.02.2017 року у справі №908/4828/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що покупець не виконав своїх обовязків з оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк через певний час. Несплату відповідачем ціни за товар вважає істотним порушенням умов договору купівлі-продажу, що надає позивачу право вимагати його розірвання у відповідності до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України. Той факт, що договором не передбачено умови про розірвання договору купівлі-продажу, а також право продавця звернутися до суду із вимогою про розірвання договору, не позбавляє ТОВ «Полонія» права на судовий захист у разі порушення його прав.

Також, вважає, що ТОВ "Полонія" є заставодержателем спірної АЗС та земельної ділянки на підставі положень ч.ч. 1, 4, 6 ст. 694 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Наполягає на правомірності застосування до другої позовної вимоги положень ст.1212 Цивільного Кодексу України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.05.2017 апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.02.2017 року у справі №908/4828/15 залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.02.2017 року у справі №908/4828/15 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції при винесенні постанови виходив з того, що ТОВ "Мастер V" доведено виконання умов договору купівлі-продажу від 12.10.2010 щодо сплати вартості нерухомого майна, а відтак договір є виконаним, а до покупця перейшло право власності на нерухоме майно. Вказав на безпідставність посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України, враховуючи, що вказана норма права регулює правовідносини щодо набуття особою майна або збереження його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), проте відповідач набув майно внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 12.10.2010 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2017 у справі №908/4828/15 касаційну скаргу ліквідатора ТОВ "Полонія" арбітражного керуючого ОСОБА_6 задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24.05.2017 у справі №908/4828/15 скасовано. Справу передано на новий апеляційний розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.12.2017 апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Полонія», арбітражного керуючого ОСОБА_6, м. Запоріжжя у справі 908/4828/15 прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.12.2017 о 15:00 год.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.12.2017 задоволено клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_6 та Товариства з обмеженою відповідальністю Мастер V про участь представників у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 14.12.2017р. апелянт підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 14.12.2017р. проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.01.2018, задоволено клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_6 та Товариства з обмеженою відповідальністю Мастер V про участь представників у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалено доручити господарському суду Запорізької області забезпечити проведення відеоконференції 25.01.2018 о 14:30 год. у приміщенні господарського суду Запорізької області.

Між судовими засіданнями від ТОВ «Мастер V» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з нею справи №808/2905/14, що розглядається Запорізьким окружним адміністративним судом.

19.12.2017 від засновника, єдиного учасника ТОВ «Полонія» ОСОБА_8 надійшло повідомлення про відкриття Запорізьким окружним адміністративним судом провадження за нововиявленими обставинами у справі №808/2905/14 про перегляд постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2014р., яка стала підставою для порушення провадження у справі №908/4828/15 про банкрутство ТОВ «Полонія».

15.01.2018 від ТОВ «Мастер V» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №908/4828/15 за позовом ТОВ «Полонія» до ТОВ «Мастер V» про розірвання договору купівлі-продажу та зобовязання повернути нерухоме майно, яка розглядається в межах справи №908/4828/15 про банкрутство ТОВ «Полонія», на підставі п.5 ч.1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач просив розглянути дане клопотання в судовому засіданні за участю представника ТОВ «Мастер V».

В підставу зупинення відповідачем зазначено, що 20.12.2017р. господарським судом Запорізької області зупинено провадження у справі №908/4828/17 про банкрутство ТОВ «Полонія», до набрання законної сили рішенням за результатами перегляду за нововиявленими обставинами Запорізьким окружним адміністративним судом постанови від 26.08.2014р. у справі №808/2905/14 за позовом ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя до ТОВ «Полонія» про стягнення податкового боргу.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. №2147-VIII Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Згідно з приписами п. 9 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За таких обставин, розгляд апеляційної скарги продовжено апеляційним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В судовому засіданні 25.01.2018р. був присутній представник ТОВ «Мастер V», проти задоволення апеляційної скарги заперечував; підтримав клопотання про зупинення провадження у справі №908/4828/15 з розгляду апеляційної скарги за позовом ТОВ «Полонія» до ТОВ «Мастер V» про розірвання договору купівлі-продажу та зобовязання повернути нерухоме майно.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Клопотання про зупинення провадження у справі залишено судом без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 п.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з приписами ст.195 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Враховуючи, що Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2017 у справі №908/4828/15, справу передано на новий апеляційний розгляд до Донецького апеляційного господарського суду, зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а отже суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи; розгляд апеляційної скарги по суті розпочато в судовому засіданні 14.12.2017р., тому суд апеляційної інстанції позбавлений права зупинення апеляційного провадження з розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.02.2017р. у справі №908/4828/15 за позовом ТОВ «Полонія» до ТОВ «Мастер V» про розірвання договору купівлі-продажу та зобовязання повернути нерухоме майно.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судових засіданнях пояснення повноважних представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полонія" (далі продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер V" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу, який 12.10.2010р. було посвідчено ОСОБА_7 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №920 (далі - Договір).

За умовами п.1 договору ТОВ "Полонія" продало та зобовязалося передати у власність, а ТОВ "Мастер V" придбало та прийняло у власність нерухоме майно, реєстраційний номер 29200080, тип обєкта автозаправна станція, адреса обєкта Запорізька область, Оріхівський район, сщ/рада Комишуваська, Запоріжжя-Маріуполь 38-й км, а саме: (операторна-магазин літ. А загальною площею 45,5 кв.м; убиральня літ. Б; навіс літ.В; бензинорозбірна колонка №1; бензинорозбірна колонка №2; пожежна водойма V-100 м3 №3; каналізаційний колодязь №4; каналізаційний колодязь №5; колодязь №6; резервуар №7; резервуар №8; резервуар №9; резервуар №10; бензомастилоуловлювач №11; бензомастилоуловлювач №12; бензомастилоуловлювач №13; бензомастилоуловлювач №14; бензомастилоуловлювач №15; бензомастилоуловлювач №16; трансформатор літ. Тр; вимощення І) та земельну ділянку для розташування автозаправної станції площею 3600 кв.м. (кадастровий номер :07:001:0067, яка розташована за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, траса Запоріжжя-Маріуполь 38-й км).

Згідно з п. 3 Договору (в редакції договору про внесення змін від 25.10.2010), продаж майна здійснено за 670060,40 грн., з яких вартість автозаправної станції складає 515060,06 грн., у тому числі ПДВ 85843,34 грн. Вартість земельної ділянки 155000,34 грн. Зазначену в цьому договорі вартість майна Покупець зобовязався сплатити до 12.10.2015 року. Сплата проводиться щомісячно на рахунок продавця - ТОВ "Полонія". У випадку несплати, неповної оплати або прострочення платежу Продавець має право надати цей договір до стягнення.

Право власності на відчужувану автозаправну станцію переходить від Продавця до Покупця відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації цього договору (п. 11 договору).

Право власності на відчужувану земельну ділянку переходить від Продавця до Покупця відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України з моменту державної реєстрації цього права (п.12 договору).

Відповідно до інформаційних довідок №79191891 від 31.01.2017р., №84530663 від 07.04.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, ОСОБА_3 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 07.04.2017р. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер V" зареєстроване право власності на автозаправну станцію та земельну ділянку, які є предметом договору купівлі-продажу від 12.10.2010 року.

Позивач, ТОВ "Полонія", посилаючись на той факт, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер V" не здійснено в установленому договором і законом порядку оплати вартості проданого майна, звернулось до суду з позовом, яким просило розірвати договір купівлі-продажу від 12.10.2010 року та зобовязати відповідача повернути позивачу нерухоме майно, яке є предметом вищевказаного договору купівлі-продажу від 12.10.2010 року.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановою господарського суду Запорізької області від 16.12.2015 року у справі №908/4828/15 Товариство з обмеженою відповідальністю "Полонія" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6

Згідно з приписами ч. 4 ст. 10, ч. 8 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою договір від 12.10.2010 року є договором купівлі-продажу, згідно з яким, за приписами ст. 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Зазначене свідчить, що метою укладеного між сторонами договору з огляду на приписи Цивільного кодексу України, які регулюють договірні відносини купівлі-продажу, є набуття Відповідачем права власності на спірне майно, та отримання Позивачем визначеної договором плати за це майно.

Отже, укладаючи спірний договір купівлі-продажу, Позивач мав на меті саме отримання коштів за продане нерухоме майно та земельну ділянку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до господарського суду з позовом, позивач просить розірвати договір купівлі-продажу у звязку з порушенням відповідачем зобовязань з оплати за договором, та зобовязати відповідача повернути майно, що є предметом договору, не вимагаючи при цьому від відповідача здійснення оплати за договором.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, за відсутності згоди сторін розірвання договору за рішенням суду є можливим за умови наявності та доведеності позивачем обставин та підстав, визначених ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, або у інших випадках, прямо передбачених договором або законом.

Як зазначено Верховним судом України в постанові 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже, само по собі не здійснення оплати за договором, не може розцінюватися як істотне порушення умов договору, оскільки у разі підтвердження факту невиконання зобовязань по сплаті за майно, продавець, з метою відновлення права продавця на отримання коштів, як зазначено в ч.3 ст.692 Цивільного кодексу України, має право звернутися до суду з позовом та вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як свідчать матеріали справи, Позивач, наполягаючи на невиконанні відповідачем прийнятого на себе зобовязання по оплаті за отримане майно, не скористався правом, наданим продавцю ч.3 ст.692 Цивільного кодексу України, вимагати виконання покупцем прийнятого на себе зобовязання з оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Договором купівлі-продажу від 12.10.2010 р. не обумовлено право продавця вимагати повернення проданого майна у разі несплати покупцем вартості майна.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, кінцевою метою позову у цій справі є повернення майна, яке є предметом спірного договору, а не досягнення основної мети укладеного договору - отримання коштів за передане відповідачу майно.

Проте, укладаючи договір, сторони домовилися, що у випадку несплати, неповної оплати або прострочення платежу продавець має право надати цей договір для стягнення (п.3 договору).

Крім того, спірний договір укладений сторонами 12.10.2010р., тобто майно, що є предметом зазначеного договору вибуло з власності позивача майже за пять років до порушення справи про банкрутство ТОВ «Полонія», яка порушена за заявою органу податкової служби ухвалою від 17.09.2015р.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Позивачем не доведено за допомогою належних і достатніх доказів наявності підстав, з якими закон пов'язує можливість розірвання договору, виходячи з приписів ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи не містять доказів для встановлення факту істотності порушення відповідачем договору купівлі-продажу та наявності шкоди, завданої порушенням другою стороною договору, визначення її розміру, який не дозволяє позивачу отримати очікуване при укладенні договору, доказів того, що зазначене створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Крім того, як свідчать наявні в матеріалах справи копії квитанцій до прибуткових касових ордерів та звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за період з 26.10.2011 року по 17.05.2012 року, надані відповідачем та прийняті судом на стадії первісного апеляційного розгляду (оригінали документів повернуті судом відповідачу листом від 02.06.2017р. №908/4828/15), ТОВ "Мастер V" сплатило на користь ТОВ "Полонія" 670060,40 грн., з призначенням платежу «оплата за автозаправну станцію та земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу від 12.10.2010р.».

Факт надходження коштів до каси Товариства Позивачем не спростовано.

Дійсно, у відповідності до п. 3 договору купівлі-продажу від 12.10.2010 року сплата вартості майна повинна була проводитись шляхом зарахування грошових коштів на рахунок Продавця, а не шляхом внесення готівки, як було здійснено Покупцем.

Враховуючи відсутність в договорі банківських реквізитів продавця, у відповідь на пропозицію покупця, ТОВ "Полонія" листом за №48 від 25.10.2011 року надало згоду ТОВ "Мастер V" щодо внесення останнім готівкових коштів до каси позивача за договором купівлі-продажу від 12.10.2010 року.

Проте, недотримання порядку сплати вартості переданого майна за спірним договором купівлі-продажу не може слугувати підставою для розірвання останнього.

Згідно п. 3.1 Положення про ведення касових операції національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року за №637 (далі Положення), касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 3.3. Положення, приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Що стосується наявного в матеріалах справи клопотання апелянта про проведення судової технічної експертизи давності виконання квитанцій до прибуткових касових ордерів за період з 26.10.2011 року по 17.05.2012 року, судова колегія апеляційної інстанції зазначає про наступне.

В обґрунтування заявлених у клопотанні вимог, Позивач вказує на суперечливість доказів, поданих Відповідачем на підтвердження оплати за договором купівлі - продажу від 12.10.2010 року, зазначаючи, що відповідно до виписок по рахункам ТОВ "Полонія" оплата за спірним договором не підтверджується, та що у ліквідатора відсутня інформація про отримання ТОВ «Полонія» готівкових грошових коштів за спірним договором через не передання керівником ТОВ «Полонія» документів ліквідатору.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про судову експертизу" суду надано право призначення судової експертизи за наявності дійсної необхідності її призначення та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмету доказування без її призначення.

Позивач не обґрунтував дійсної необхідності призначення судової технічної експертизи у справі №908/4828/15, оскільки та обставина, що у ліквідатора відсутня інформація про отримання ТОВ «Полонія» готівкових грошових коштів за спірним договором через не передання керівником ТОВ "Полонія" документів ліквідатору, не може слугувати підставою для призначення експертизи.

Викладені у клопотанні про призначення судової експертизи обставини щодо вчинення колишнім керівником боржника ОСОБА_8 дій, які порушують податкове законодавство та здійснення інших незаконних дій із бухгалтерськими документами не підтверджуються документово. В матеріалах справи надано Вирок Шевченківського районного суду від 11.01.2013р. у справі №0827/5783/2012, яким ОСОБА_8 виправдано у скоєнні злочинів, передбачених ст.212 ч.3, ст.366 ч.2 КК України, а також ухвала апеляційного суду Запорізької області від 11.03.2013р. у справі №11/7778/13, якою Вирок Шевченківського районного суду від 11.01.2013р. у відношенні виправданого ОСОБА_9 залишено без змін.

Наполягання апелянта про наявність у нього, на підставі ч.6 статті 694 Цивільного кодексу України, права заставодержателя майна, що відчужене за спірним договором, є безпідставним, оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу від 12.10.2010 не містить істотних умов договору купівлі-продажу майна в кредит з умовою про розстрочення платежу якими, за приписами ст. 695 Цивільного кодексу України, є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що згідно з положеннями ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такого висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 20.02.2013 року у справі №6-158цс12.

Як вже зазначалося у п.п. 11, 12 договору купівлі-продажу від 12.10.2010 року сторонами погоджено, що право власності на відчужувану автозаправну станцію і земельну ділянку переходить від продавця до покупця з моменту державної реєстрації цього права та договору.

Матеріали справи свідчать, що до відповідача перейшло право власності на нерухоме майно, що є предметом спірного договору купівлі-продажу,

Відповідно до інформаційних довідок №79191891 від 31.01.2017р., №84530663 від 07.04.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, ОСОБА_3 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 07.04.2017р. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер V" зареєстроване право власності на автозаправну станцію та земельну ділянку, які є предметом договору купівлі-продажу від 12.10.2010 року.

Згідно з приписами ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, вимога про повернення майна, яке є приватною власністю відповідача порушить права останнього щодо здійснення ним прав власника та принципу мирного володіння майном.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Наведена правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 25.02.2015р. у справі №3-11гс15.

Оскільки підставою для набуття відповідачем у власність майна став нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 12.10.2010 року, зазначене виключає можливість застосування у цьому спорі ст.1212 Цивільного кодексу України, та свідчить про безпідставність посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищезазначеного, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим відсутні підстави для скасування ухвали господарського суду Запорізької області від 10.02.2017р. у справі №908/4828/15.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд ухвали господарського суду Запорізької області від 10.02.2017р. у даній справі, покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Полонія» арбітражного керуючого ОСОБА_6, м.Запоріжжя на ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.02.2017 у справі №908/4828/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.02.2017 у справі №908/4828/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 25.01.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 29.01.2018р.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 6 екз.:

1- позивачу; 1 - відповідачу;

1 - ліквідатору; 1 Запорізька ОДПІ;

1 - у справу; 1 ГСЗО.