КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 910/11495/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зеленіна В.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: Жук Р.С. - дов. № 1756/2096/02 від 16.01.2018р.

від відповідача: не з»явились

від третьої особи: 1) не з»явились

2) не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від04.10.2017р.

у справі № 910/11495/17(суддя Якименко М.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк"

до Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

1) Національний банк України

2) Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії "Львівське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про стягнення 73 360,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 73 360,65 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав умови Договору про відкриття кредитної лінії №KU021175 від 06.09.2013 року, зокрема не сплатив суму нарахованих процентів за користування кредитними коштами у розмірі 73 360, 65 грн. за період з 16.12.2016 по 18.12.2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. у справі № 910/11495/17 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №KU021175 від 06.09.2013 року, розраховану станом на 24.11.2016 року, а саме заборгованості за нарахованими процентами 73 360грн. 65 коп. та стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" судові витрати.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при відмові у задоволенні позову Банку до ПАТ «Укрзалізниця» було порушено та не враховано вимоги чинного законодавства щодо кредитування, не враховано фактичні обставини справи, що призвело до помилкових висновків та безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 07.12.2017 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі № 910/11495/17 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.01.2018 р.

З 15.12.2017р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розпорядженням № 09.1-08/185/18 від 23.01.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2018р., у зв'язку із перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017р. прийнято справу № 910/11495/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Зеленін В.О. розгляд справи № 910/11495/17 призначено на 23.01.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи - 1,2 у судове засідання не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача та третьої особи - 1,2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

06.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Фольксбанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк"; далі по тексту - ПАТ "ВіЕс Банк", позивач, Банк) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця"; далі по тексту - ПАТ "Укрзалізниця", позичальник, відповідач) укладено Договір про відкриття кредитної лінії №KU021175 (далі по тексту - Кредитний договір), за умовами якого Позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з максимальним лімітом кредитної лінії у розмірі 50 000 000,00 грн.

Пунктом 1.3. Кредитного договору встановлено розмір процентів за користування Кредитом - 18,5 % річних.

12.12.2013 року між сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Кредитного договору внесено зміни до п. 1.3 та зменшено розмір процентів за користування Кредитом до 17,9 % річних.

17.12.2013 року сторонами підписано Додатковий договір №2 до Кредитного Договору, якою було внесено наступні зміни:

- Банк відповідно до умов Кредитного договору та цього додаткового договору, надає Позичальнику кредит в сумі 50 000 000,00 грн. (П'ятдесят мільйонів гривень 00 копійок) на строк з 17 грудня 2013 року по 18 грудня 2016 року.

- Позичальник зобов'язується повернути банку Кредит, наданий на умовах цієї додаткової угоди на пізніше 18 грудня 2016 року.

15.01.2016 року між сторонами підписано Додаткову угоду №3 до Кредитного договору, якою було змінено назви Банку та Позивальника, а саме - Публічне акціонерне товариство "Фольксбанк" було замінено правонаступником Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк", а позичальник відповідно Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" замінена правонаступником Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця".

Відповідно до п. 8.8 Кредитного договору позичальник зобов'язується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, зазначений у відповідній додатковій угоді до цього договору.

Пунктом 6.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується сплачувати Банку за користування Кредитом проценти у розмірі, передбаченому Договором. Проценти за Кредитом нараховуються на фактичну суму заборгованості за Кредитною лінією в валюті заборгованості.

Відповідно до п.6.2 Кредитного договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього Договору методом факт/факт на фактичну суму заборгованості за Кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Нарахування процентів починається з дня надання Кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення Кредиту в повному обсязі. День повернення Кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Згідно з п.9.3. Кредитного договору з метою виконання зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів за Кредитом та інших платежів за цим Договором, - Позичальник зобов'язаний:

- вносити на рахунок, який використовується для надання і погашення Кредиту №1289, суми грошових коштів на погашення Кредиту в розмірі та в терміни, визначені цим Договором;

- вносити на рахунок, який використовується для нарахування і погашення процентів №8608, суми грошових коштів на сплату процентів в розмірі та в терміни, визначені цим Договором;

- з метою виконання зобов'язань щодо сплати пені, штрафів - вносити суми грошових коштів в розмірі та на рахунки, повідомлені Банком. При цьому Позичальник зобов'язаний здійснити всі можливі дії щодо отримання від Банку інформації про розмір пені, штрафів та рахунки, на які необхідно сплатити пеню.

Для цілей цього Договору днем здійснення Позичальником будь-якого платежу по цьому Договору вважається день зарахування коштів на зазначені в цьому пункті рахунки. Якщо дата повернення Кредиту припадає на неробочий день, то зобов'язання із здійснення такого платежу повинні бути виконані не пізніше останнього робочого дня, що передує такому неробочому дню.

Повернення основної суми кредиту (тіла кредиту) в розмірі 50 000 000,00 грн. позичальником здійснено 19.12.2016 року, що підтверджується банківською випискою руху коштів по рахунку №1289.

Відповідно до "Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті" (Постанова Правління НБУ №320 від 13.04.2010р.) розрахунки між банками в національній валюті забезпечуються Системою Електронних Платежів НБУ (СЕП НБУ).

Міжбанківський електронно-розрахунковий документ - це Платіжне доручення на перерахування коштів в сумі 50 млн. грн. для погашення заборгованості ПАТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" перед ПАТ "ВіЕс Банк" за Кредитним договором №KU021175 від 06.09.2015 поступило в ПАТ "ВіЕс Банк" по СЕП НБУ 19.12.2016р. в файлі $В1NILCJ.001 на загальну суму 50 676 146,13 грн.

Відповідно до Журналу проходження файлу $В 1NILCJ.001 по СЕП (тип 6 - входящий документ) файл $B1NILCJ.001 було сформовано НБУ 19.12.2016 о 8:41 та оброблено ПАТ "ВіЕс Банк".

Позивач зазначив, що відповідач не виконав умови Кредитного договору, та невчасно повернув Банку кредитні кошти, в зв'язку з чим позивачем за період з 16.12.2016 по 18.12.2016 року нараховано 73 360, 65 грн. процентів за користування кредитними коштами.

Судом встановлено, що Договір який укладено між позивачем та відповідачем за своєю юридичною природою є кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами (ч. 1 ст. 536 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, останнім днем Кредитної лінії за цим Договором визначався відповідний робочий день відповідного місяця 2016 року такого ж дня того ж місяця, в якому було отримано кредитні кошти (перший транш) у 2013 році, але не більше ніж 36 місяців + 1 день від дня отримання кредитних коштів в межах ліміту цього Договору.

А згідно додаткового договору №2 від 17.12.2013 року було встановлено, що Банк, відповідно до умов Кредитного договору та цього Додаткового договору, надає Позичальнику кредит в сумі 50 000 000,00 грн. на строк з 17 грудня 2013 року по 18 грудня 2016 року. Кредитні кошти в сумі 50 000 000,00 грн. відповідно до даної додаткової угоди, були надані Позичальнику одним траншем.

Оскільки 18.12.2016 року припадало на неділю, регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" в останній робочий день (16.12.2016 року) оплатила платіжним дорученням №4482 на суму 50 000 000,00 грн. основний борг, а платіжним дорученням №4483 на суму 366 803,28 грн., відсотки, нараховані за грудень 2016 року. Вказані кошти перераховано із власного поточного рахунку регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" № 2004 в АТ "Ощадбанк" на позичкові рахунки №1289 (основний борг) та №8608 (відсотки), відкриті у ПАТ "ВіЕс Банк", відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку від 16.12.2016 року.

Колегія судів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що посилання позивача на те, що кошти ним було зараховано лише 19.12.2016, а тому сплаті підлягають відсотки за 16, 17 та 18 грудня 2016 року в сумі 73 360,65 грн. є безпідставними, оскільки згідно п. 6.2. Договору, нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Відповідно до абз. 2 п. 9.3. для цілей цього Договору днем здійснення Позичальником будь-якого платежу по цьому Договору вважається день зарахування коштів на зазначені в цьому пункті рахунки. Якщо дата повернення Кредиту припадає на неробочий день, то зобов'язання із здійснення такого платежу повинні бути виконані не пізніше останнього робочого дня, що передує такому неробочому дню.

Крім того, згідно п.6.1 Договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом, а в період з 16.12.2016 по 19.12.2016 Відповідач не користувався і не міг користуватись кредитними коштами, оскільки перерахував їх на рахунок позивача ще 16.12.2016 року. З цієї ж причини безпідставними є і посилання позивача на ст.536 ЦК України, яка передбачає обов'язок сплати процентів за користування чужими коштами.

Отже, відповідач добросовісно виконав свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та відсотків по кредиту, згідно умов Кредитного договору та чинного законодавства, та вчасно повернув кредитні кошти позивачу, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. у справі № 910/11495/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. у справі № 910/11495/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/11495/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.О. Зеленін

Л.П. Зубець