КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. Справа№ 910/12998/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників учасників апеляційного провадження згідно протоколу судового засідання від 24.01.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 (повний текст рішення складено - 13.11.2017)

у справі № 910/12998/17 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 850 996,87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу у розмірі 850996 грн 87 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем (перевізником) планів перевезень вантажів, а саме неподанням вагонів у кількості, погодженою сторонами у місячних планах та декадних заявках на жовтень та листопад 2016 року, що є підставою для покладення на відповідача штрафу у розмірі 850 996 грн 87 коп (відповідно до ст. 106 Статуту Залізниць України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 (повне рішення складено - 13.11.2017) позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" штраф у розмірі 850996,87 грн та судовий збір у розмірі 12764,95 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" 09.11.2017 (згідно відтиску штемпеля відділення Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, за доводами апелянта, суд першої інстанції було порушено правила об'єднання декількох неоднорідних вимог, оскільки договори, укладені між різними регіональними філіями ПАТ «Укрзалізниця» мають різну правову природу. Окрім цього апелянт не погоджується із нарахованими позивачем штрафними санкціями, обґрунтовуючи це тим, що по деяким обліковим карткам не відбулося перевезення через відсутність вантажу позивача, а тому частково відсутні правові підстави для нарахування відповідачу штрафів. Таким чином, відповідач просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя - Коротун О.М., суддів: Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г. та призначено до розгляду на 13.12.2017.

В судовому засіданні 13.12.2017 було оголошено перерву до 24.01.2018.

При цьому підставою для оголошення перерви було надання, зокрема, відповідачу часу для з'ясування питання щодо необхідності призначення у даній справі судової експертизи.

В судовому засіданні 24.01.2018 на питання суду щодо необхідності призначення у даній справі судової експертизи сторони зазначили, що відсутня така необхідність. Жодних інших клопотань (з урахуванням внесення змін до господарського процесуального законодавства) сторони не заявляли.

В зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції на підставі п. 9 Перехідних положень до ГПК України перейшов до розгляду справи.

Так, в судовому засіданні 24.01.2018 представник відповідача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові.

Представники апелянта в судовому засіданні 24.01.2018 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, оглянувши оригінали документів, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд на підставі ст. 269, 270 ГПК України встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.03.2014 між Державним підприємством «Одеська залізниця» (надалі - відповідач, залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» (надалі - позивач, вантажовласник) укладено договір № 1438072 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору № 1438072 від 25.03.2014 вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу, а залізниця - приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів.

Відповідно до п. 2.5 договору № 1438072 від 25.03.2014 замовлення на перевезення та їх узгодження може надаватися в електронному вигляді.

Згідно з п. 4.1 договору № 1438072 від 25.03.2014 залізниця і вантажовласник несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із Статутом залізниць України (надалі - Статут).

Відповідно до п. 7.4 договору № 1438072 від 25.03.2014 договір укладено строком на п'ять років.

Відповідно до додаткової угоди № 6 до договору № 1438072 від 25.03.2014 преамбулу до договору № 1438072 від 25.03.2014 було викладено у новій редакції, а саме, що виконавцем за договором № 1438072 від 25.03.2014 є Регіональна філія «Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

01.04.2015 між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» (вантажовласник) укладено договір № 2192 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 2.2.2, 2.4.1 договору № 2192 від 01.04.2015 залізниця зобов'язана приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження/вивантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, в тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору, а вантажовласник - пред'являти залізниці у визначений термін місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження/вивантаження вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Відповідно до п. 4.1 договору № 2192 від 01.04.2015 залізниця та вантажовласник несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно зі Статутом.

Згідно з п. 7.1 договору № 2192 від 01.04.2015 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє 3 роки.

Судом першої інстанції також правомірно встановлено, що 03.12.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 2192 від 01.04.2015, якою було викладено преамбулу вказаного договору у новій редакції, зазначивши, що виконавцем за договором № 2192 від 01.04.2015 є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (у зв'язку з утворенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 25.06.2014 № 200).

29.01.2009 між Статутним територіально-галузевим об'єднанням «Південна залізниця» (залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» (вантажовласник) укладено договір № 04569 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 2.1 та 2.2 договору № 04569 від 29.01.2009 вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, у тому числі за домовленістю сторін за окремим договором у електронному вигляді, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу, а залізниця - приймати до перевезення вантажі вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами, у тому числі в електронному вигляді, заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів.

Відповідно до п. 4.1 договору № 04569 від 29.01.2009 залізниця і вантажовласник несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із Статутом залізниць України.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду № 5 до договору № 04569 від 29.01.2009, якою було викладено інформацію щодо залізниці, зазначивши, що залізницею за вказаним договором є Державне підприємство «Південна залізниця».

Судом встановлено, що 09.12.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 5 до договору № 04569 від 29.01.2009, якою було викладено преамбулу вказаного договору у новій редакції, зазначивши, що виконавцем за договором № 04569 від 29.01.2009 є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (у зв'язку з правонаступництвом ПАТ «Українська залізниця» Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200).

Як правомірно було зазначено судом першої інстанції, звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що ним восени 2016 рок було надано залізниці плани перевезень вантажу, відповідно до яких було замовлено 4240 вагонів для перевезення 248355 тон вантажу на станцію Миколаїв-Вантажний (вказані плани були погоджені залізницею). Однак, за доводами позивача, залізницею не у повному обсязі були виконані плани перевезень вантажу, зокрема із замовлених позивачем 4240 вагонів залізницею під навантаження було подано лише 439 вагонів, що було визначено стороною підставою для покладення на залізницю відповідальності за неподачу вагонів у вигляді штрафу у розмірі 850996 грн 87 коп (на підставі ст. 106 Статуту залізниць України).

Розглядаючи спір по суті у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 850996 грн 87 коп є обґрунтованими, відсутні правові підстави для зменшення штрафу до 5%, а тому задовольнив та стягнув з відповідача 850 996 грн 87 коп.

Суд апеляційної інстанції лише частково погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з цим, згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині об'єднання позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 58 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення з позовом у даній справі) в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічна норма міститься в ГПК України, чинному на момент ухвалення постанову у даній справі.

Так, відповідно до ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги. Дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги або є однорідними.

При цьому однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позов було пред'явлено за невиконання відповідачем декількох господарських договорів. Разом з цим, як самостійно вказує апелянт в своїй скарзі (абз. 2 арк. 2 апеляційної скарги), підставою позову є незабезпечення Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» у повному обсязі подачі вагонів ТОВ СП «Нібулон» для виконання планів перевезень на підставі окремих договорів про організацію перевезення вантажів.

Тобто, спір виник між позивачем та відповідачем через невиконання різних, але аналогічних за своїм змістом договорів.

Виходячи з того, що об'єднання позовів дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про необґрунтованість клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через порушення правил об'єднання позовних вимог - обґрунтованим.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що питання щодо наявності підстав для повернення позовної заяви без розгляду у зв'язку з порушенням правил об'єднання позовних вимог, вирішувалось судом першої інстанції самостійно на підставі ст. 63 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом у даній справі) до порушення провадження у справі. Разом з цим, розглянувши спір по суті в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений права з урахуванням повноважень, визначених ст. 275 ГПК України на залишення позову без розгляду з урахуванням підстав, наведених апелянтом.

А тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта в цій частині як підставу для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо розміру та підстав нарахованих позивачем штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 908, 909, 914 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник - сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. За довгостроковим договором перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України він визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється місячне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Згідно п.п. 1.2, 1.3 Правил планування перевезень вантажів (надалі - Правила) перевезення вантажів залізницями здійснюються на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред'явленням, за окремими замовленнями відправників. У разі систематичного здійснення перевезень вантажів між залізницею та відправником укладається договір про організацію перевезень вантажів за формою, наведеною у додатку 1.

Відповідно до п. 2.2 Правил згідно з договором про організацію перевезень не пізніше 12 днів до початку наступного місяця відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів за формою ГУ-12 або формою ГУ-12К (додатки 1 і 2) через АС МЕСПЛАН або на електронному носії у формі, сумісній з АС МЕСПЛАН, із зазначенням обсягів перевезень у вагонах (контейнерах) і тоннах.

Згідно з п. 2.6 Правил за два дні (не враховуючи дня подання) до початку декади відправник подає начальнику станції декадну заявку (додаток 5) в електронному вигляді з розподілом подачі вагонів на кожний день.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що відповідно до п. 2.1 договору № 1438072 від 25.03.2014 вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Згідно з п. 2.4.1 договору № 2192 від 01.04.2015 вантажовласник зобов'язаний пред'являти залізниці у визначений термін місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження/вивантаження вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу. За домовленістю сторін проводити оформлення замовлень на перевезення вантажів в електронному вигляді.

Відповідно до п. 2.1 договору № 04569 від 29.01.2009 вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, у тому числі за домовленістю сторін за окремим договором у електронному вигляді, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Відповідно до п. 2.8 Правил план перевезення вантажів вважається виконаним за умови відвантаження передбаченої кількості тонн.

У п. 6.1 Правил зазначено, що облік виконання плану перевезень вантажів здійснюється в обліковій картці за кожним планом, а також за пред'явленням, та за замовленням про надолуження недовантаження за попередній місяць. На підставі цього обліку визначаються розміри матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану.

Так, позивачем долучено до позовної заяви копії облікових карток виконання плану перевезень, декадні заявки, витяги з АС МЕСПЛАН щодо узгодження плану перевезень, плани перевезень, довідки щодо виконання плану перевезень та дозволи на перевезення вантажів по кожному окремому перевезенню.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем розміри штрафів по кожному здійсненому перевезенню є арифметично вірними та відповідають первинним документам. Суд апеляційної інстанції лише частково погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Згідно зі ст.ст. 920, 921 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до п. 106 Статуту за незабезпечення залізницею подачі вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень та за невикористання вантажовідправником поданих вагонів і контейнерів чи відмову від вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень сплачується штраф у таких розмірах: за вантажі, перевезення яких планується у тоннах і вагонах, - з тонни по 5 відсотків ставки добової плати за користування вагонами; за вантажі, перевезення яких планується тільки у вагонах (контейнерах), - за вагон (контейнер) по дві добові ставки плати за користування вагонами (контейнерами).

У позовній заяві позивач зазначив, що невиконання вищевказаних планів перевезень на жовтень-листопад 2016 року (відповідно до погоджених з залізницею місячних планів перевезень вантажів) відбулось у зв'язку з тим, що залізницею не було забезпечено подачу вагонів у кількості, яка була погоджена сторонами у відповідних місячних планах. Зокрема, замість погодженого між сторонами обсягу вагонів, які повинні були бути подані залізницею для завантаження вантажу позивача за вказаними місячними планами перевезення (4240 вагонів), залізницею було подано лише 439 вагонів.

За таких обставин, позивачем правомірно було здійснено розрахунок штрафу за незабезпечення подачу залізницею вагонів під навантаження (на підставі ст. 106 Статуту), враховуючи, що добова плата за користування вагонами визначається згідно зі Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та становить 29,20 грн. При цьому, враховуючи коефіцієнт здорожчання зборів - 2,302 штраф становить 3,36092 грн./1 тона (29,20 грн * 5% * 2,302 - загальна формула розрахунку штрафу, яка не заперечується сторонами, та відповідно до якої судом апеляційної інстанції з урахуванням даних, зазначених в облікових картках перевірявся розмір нарахованого штрафу), відповідно до розрахунку штрафу, здійсненого щодо кожного факту невиконання залізницею обов'язку з подачі вагонів за кожним окремими місячним планом перевезення вантажу, долученого позивачем до позовної заяви.

Отже, з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної визнав позовні вимоги обґрунтованими лише частково, що обґрунтовується наступним.

Позивачем долучено до позовної заяви копію декадної заявки за планом № 530825 на період з 01.10.2016 по 10.10.2016 на перевезення вантажу у першій декаді жовтня 2016 року обсягом 2500 тони у 38 вагонах; копію декадної заявки за планом № 530825 на період з 11.10.2016 по 20.10.2016 на перевезення вантажу у другій декаді жовтня 2016 року обсягом 2500 тони у 39 вагонах; копію декадної заявки за планом № 530825 на період з 21.10.2016 по 31.10.2016 на перевезення вантажу у третій декаді жовтня 2016 року обсягом 5000 тон у 77 вагонах.

Однак, із долученої позивачем до позовної заяви копії облікової картки за планом № 530825 вбачається, що місячне замовлення (план) № 530825 не було виконане (у першій декаді вагони у кількості 38 одиниць для перевезення вантажу обсягом 2500 тони не були подані з вини залізниці; у другій декаді вагони у кількості 39 одиниць для перевезення вантажу обсягом 2500 тон не були подані у зв'язку з відсутністю заявки вантажовідправника).

З урахуванням підписання відповідачем облікової картки та часткової відсутності електронних заявок вантажовідправника, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню за вказаним планом визнаних відповідачем 8 402,00 грн штрафу (сума підтверджена обліковою карткою), оскільки невиконання плану в іншій частині відбулося через порушення позивачем.

Щодо місячного замовлення (плану) № 530869 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 52 одиниці для перевезення 3274 тони вантажу, з урахуванням відсутності в матеріалах справи електронної заявки позивача, суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта про обґрунтований розмір штрафу за невиконання плану № 530869 - 5502,00 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) місячного замовлення (плану) № 530905 на подачу у жовтні 2016 року вагонів з урахуванням відомостей, зазначених в обліковій картці у кількості 69 одиниць для перевезення 2400 тони вантажу, обґрунтованим розміром штрафу за невиконання плану № 530905 - є 3005,00 грн.

Щодо місячного замовлення (плану) № 568356 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 28 одиниці для перевезення 1870 тон вантажу. З урахуванням підписання облікової картки за планом № 568356 (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні 24.01.2018) суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим розміром штрафу за невиконання плану № 568356 з урахуванням підписаної сторонами облікової картки - є 2218,00 грн.

Щодо виконання місячного замовлення (плану) №530829 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 77 одиниць для перевезення 5000 тон вантажу, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу за вказаним планом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість штрафу за невиконання плану №530829 у розмірі 10 996,10 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530873 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 55 одиниць для перевезення 3468 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу є - 11655,60 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530911 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 144 одиниць для перевезення 5030 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу є - 11846,10 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530633 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 77 одиниць для перевезення 5000 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу є - 16800,00 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530881 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 36 одиниць для перевезення 2294 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням підписаного та оглянутого в судовому засідання оригіналу облікової картки) є - 4 687,20 грн. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність будь-яких зауважень до такої облікової картки зі сторони позивача.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530919 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 18 одиниць для перевезення 618 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням підписаного та оглянутого в судовому засідання оригіналу облікової картки) є - 1407,80 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530839 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 51 одиниць для перевезення 3410 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу є - 10 311,80 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №568362 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 28 одиниць для перевезення 1870 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу є - 6283,20 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) місячного замовлення (плану) №530821 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 154 одиниць для перевезення 10000 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу є - 32 945,59 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530831 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 77 одиниць для перевезення 5000 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - є 8503,10 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530877 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 39 одиниць для перевезення 2473 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - є 4275,10 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530915 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 17 одиниць для перевезення 585 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 1045,50 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №568360 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 18 одиниць для перевезення 1206 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 2026,70 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №530823 на подачу у жовтні 2016 року вагонів у кількості 77 одиниць для перевезення 5000 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 12 440,40 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №913157 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 5 одиниць для перевезення 300 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 949,60 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №32 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 200 одиниць для перевезення 13000 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 38 629,90 грн.

Щодо виконання місячного замовлення (плану) №20 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 115 одиниць для перевезення 8225 тон вантажу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, позивачем долучено до позовної заяви копію декадної заявки за планом №20 на період з 01.11.2016 по 10.11.2016 на перевезення вантажу у першій декаді листопада 2016 року обсягом 4330 тон у 70 вагонах; копію декадної заявки за планом № 20 на період з 11.11.2016 по 20.11.2016 на перевезення вантажу у другій декаді листопада 2016 року обсягом 4330 тон у 70 вагонах; копію декадної заявки за планом №20 на період з 21.11.2016 по 31.11.2016 на перевезення вантажу у третій декаді листопада 2016 року обсягом 4340 тон у 60 вагонах.

Таким чином, всього позивачем було замовлено за планом №20 - 200 вагонів для перевезення 13000 тонн вантажу, однак в розрахунку позивач зазначив про обсяги плану перевезень: 480 вагонів (31200 тонн), таким чином, доводи апелянта про неправомірне нарахування суми штрафу, виходячи із замовлення 480 вагонів є обґрунтованими. Оскільки матеріалами справи підтверджується замовлення позивача лише на 200 вагонів (13000 тонн). Отже, за часткове невиконання місячного замовлення (плану № 20) обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - є 25 759,09 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №22 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 200 одиниць для перевезення 13000 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 26 399,86 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №30 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 192 одиниць для перевезення 13536 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 22 746,80 грн.

За часткове невиконання місячного плану №24 на листопад 2016 року було обумовлено подачу залізницею вагонів у кількості 155 одиниць для перевезення позивачем вантажу обсягом 10180 тон обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 11 010,37 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №912786 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 30 одиниць для перевезення 1920 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 3226,50 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №912784 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 10 одиниць для перевезення 600 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 598,20 грн.

За часткове невиконання місячного замовлення (плану) №44 на подачу у листопаді 2016 року вагонів у кількості 300 одиниць для перевезення 13500 тон вантажу обґрунтованим розміром штрафу (з урахуванням часткової відсутності заявок позивача на перевезення вантажу) - 13 674,00 грн.

Разом за вказаними планами обґрунтованим розміром штрафу є - 297345,61 грн.

Щодо штрафів за невиконання місячних планів №№ 530819, 530897, 568348, 530857, 530817, 530855, 530889, 568346, 572590, 530837, 530883, 530921, 568364, 570041, 530861, 568352, 570017, 530901, 38, 34, 36, 26, 912776, 907195, 623180, суд апеляційної інстанції перевіривши нарахований позивачем штраф, дійшов висновку, що по вказаним планам розрахунок є арифметично вірним в розмірі 352 565,06 грн. А тому доводи апелянта про неправомірне нарахування штрафу за вказаними планами не приймається судом апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Таким чином, з урахуванням зазначених розмірів штрафу по кожному місячному плану, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим та таким, що правомірно задоволено судом першої інстанції є штраф за часткове невиконання відповідачем перевезень за всі місячні плани - є 649 910,67 грн (297 345,61 грн + 352 565,06 грн).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що розраховуючи суму штрафу, позивач виходив також із наявності у нього зауважень до облікових карток, які були враховані судом першої інстанції. Тому доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими. Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що первинними доказами надання послуг з перевезення є облікові картки, які підписуються обома сторонами. Саме облікові картки (оригінали яких були оглянуті судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 24.01.2018) заповнюються сторонами та відображає обсяги замовлення, наданих послуг, причини невиконання сторонами послуг з перевезення. Тоді як надані зауваження, зокрема, позивача до облікових карток, не вносить автоматично змін до даних, внесених до облікової картки, оскільки є одностороннім документом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в судовому засідання 24.01.2018 обома сторонами було надано на огляд суду примірники оригіналів облікових карток. Так, оглянувши надані документи, судом апеляційної інстанції було встановлено, що облікові картки була складена в двох примірниках (кожної сторони), підписані обома сторонами, інформація в яких значно відрізняється. Так, з урахуванням того, ні в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не було заявлено клопотання про призначення у даній справі почеркознавчої експертизи, а суд не володіє спеціальними знаннями, які дали б змогу визначити достовірність підписів, суд апеляційної інстанції приймає документи, надані позивачем (та оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні 24.01.2018), оскільки інших примірників документів матеріали справи не містять. Тому усні доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції (зокрема, через ненадання таких документів самим апелянтом), оскільки відповідачем не обґрунтовано поважність неподання таких доказів до суду першої інстанції, а також належним чином засвідчених копій до суду апеляційної інстанції також стороною надано не було.

Відносно поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, відповідно до ст. 925 ЦК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Так, зокрема, претензії щодо сплати штрафів і премій - пред'являються протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до п. 131 Статуту претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення.

Відповідно до п. 1 Правил заявлення та розгляду претензій претензії вантажовідправників щодо штрафів за невиконання плану перевезення вантажів, за подачу під навантаження неочищених вагонів (контейнерів) заявляються залізниці відправлення вантажу.

Відповідно до п. 134 Статуту претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються, зокрема, після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень.

Відповідно до п. 136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно зазначив, що наведені норми Господарського кодексу України та Статуту є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову вантажовідправника до перевізника (залізниці).

Отже, строк сплати відповідачем штрафу, нарахованого за неподання вагонів у жовтні 2016 року, у розмірі 371673 грн. 72 коп. встановлено до 15.11.2016 включно, та строк відповідачем штрафу, нарахованого за неподання вагонів у листопаді 2016 року, у розмірі 479323 грн. 15 коп. встановлено до 15.12.2016 включно.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем не було пред'явлено відповідачу відповідні претензії у зв'язку з неподачею відповідачем вагонів у жовтні та листопаді 2016 року в обсягах, погоджених сторонами у місячних планах перевезення та декадних заявках.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність доказів звернення позивача до відповідача із претензіями за неподачу вагонів у жовтні та листопаді 2016 року та положення п. 4.7 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суд у першої інстанції, що відповідач повинен був сплатити позивачу штраф за неподачу вагонів у жовтні 2016 року у строк до 15.11.2016 та штраф за неподачу вагонів у листопаді 2016 року у строк до 15.12.2016.

З урахуванням строку звернення позивача з претензією (45 днів) та строк розгляду відповідачем претензії (45 днів) шестимісячний строк позовної давності розпочався з 17.02.2017 та 17.03.2017 відповідно.

Тобто, останній днем звернення до суду з позовом в межах шестимісячного строку - є 17.08.2017 та 17.09.2017 (наділя), отже, 18.09.2017 відповідно. Тоді як позивач звернувся з даним позовом до суду 01.08.2017 - відповідно до відбитку поштового відділення на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування позовної давності та відхилення доводів апелянта в цій частині.

Щодо поданої відповідачем заяви про зменшення штрафу до 5%, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вказана заява мотивована тим, що невиконання деяких планів перевезення виникли з поважних та незалежних від залізниці причин. Зокрема, відповідач зазначив, що на непідконтрольній Українській владі території та тимчасово окупованій території залишилося значна кількість залізничного рухового складу, доступу до якого відповідач не має. При цьому, поновлення залізничного парку потребує певних фінансових витрат та деякого часу, тому позивач не був забезпечений необхідною кількістю вагонів. Крім того, відповідач вказав на те, що позивач не зазначає у позовній заяві, що йому було завдано збитки невиконанням залізницею обов'язку з подачі вагонів у повному обсязі. А тому, враховуючи відсутність збитків та відсутність вини відповідача (за його твердженням), відповідач просив суд зменшити розмір штрафу за невиконання плану перевезень до 5%.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання боржником, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що плани перевезень вантажів між сторонами на жовтень-листопад 2016 року були узгоджені відповідачем без зауважень. При цьому, відповідач при узгодженні планів мав можливість врахувати, що частина рухомого складу (вагонів) вже залишилась на тимчасово окупованих територіях. До того ж, окупація території Донбасу та АРК відбулась 2014 року, тоді як плани перевезень вантажів погоджувались між сторонами восени 2016 року.

В цій частині обґрунтованим є посилання на п. 2.2 Правил залізниця може відмовити у прийманні замовлення на перевезення вантажів за відсутності у неї технічних або технологічних можливостей для здійснення перевезень з повідомленням про це відправника через начальника станції.

Щодо доводів відповідача, що частина вагонів обліковуються в системі відповідача як рухомий склад та при погодженні планів на перевезення не відображається інформація про неможливість використання вказаної кількості вагонів, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що вказана обставина свідчить про особливості внутрішньої господарської діяльності відповідача, та не є підставою для зменшення штрафу, оскільки не є об'єктивною причиною невиконання відповідачем зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні поданої відповідачем заяви про зменшення розміру штрафу.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням меж, встановлених ст. 269 ГПК України не встановив під час перегляду рішення виключних обставин для прийняття доводів апелянта в цій частині.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача штрафу у розмірі 649 910,67 грн та скасуванні рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача 201 086,20 штрафу, як такого, що був надмірно нарахований позивачем. В цій частині стягнення штрафу є необґрунтованим з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України з урахуванням вищевикладеного в мотивувальній частині постанови. А тому в цій частині рішення підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 2 ч. 1 ст. 277, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі № 910/12998/17 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі № 910/12998/17 в частині стягнення з відповідача 201 086,20 грн штрафу - скасувати з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в позові з новим розподілом судових витрат.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» (54002, Миколаївська обл., м. Миколаїв, Каботажний спуск, буд. 1; ідентифікаційний код: 14291113) судовий збір у розмірі 9 748 (дев'ять тисяч сімсот сорок вісім) грн 66 коп за розгляд справи в суді першої інстанції.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі № 910/12998/17 в частині стягнення з відповідача 649 910,67 грн штрафу - залишити без змін, а апеляційну скаргу в цій частині - без задоволення.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» (54002, Миколаївська обл., м. Миколаїв, Каботажний спуск, буд. 1; ідентифікаційний код: 14291113) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) 3 317 (три тисячі триста сімнадцять) грн 92 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

7. Матеріали справи № 910/12998/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.01.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич