КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 910/17910/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Шипіцин О.В. - керівник;

від відповідача 1: Добров О.І. ( довір. від 17.01.18);

від відповідача 2: Мельниченко К.Г. (довір. №5-08/14-73 від 02.01.18);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсайн ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2017р.

у справі № 910/17910/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсайн ЛТД"

до 1.Київської міської митниці ДФС

2.Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 400515, 55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2017р. у справі №910/17910/17 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем не доведено всіх елементів, необхідних для застосування ст.1173 ЦК України та покладення відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а саме причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача 1 та втратами позивача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2017р., та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що позивачем на підставі контракту від 11.01.2014 № 091-2014 та інвойсу від 11.01.2014 № ІЕ-021404 ввезено на митну територію України товар із оформленням відповідної митної декларації, за якою відповідач 1 відмовив здійснити випуск товарів та прийняв рішення про коригування їх митної вартості. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив його до суду, за наслідками розгляду адміністративного позову якого вказане рішення було скасовано. Однак, внаслідок відмови відповідача 1 в оформленні товару, позивач розмістив товар на складі тимчасового зберігання, за зберігання якого йому була нарахована плата в розмірі 140646,33грн. Крім того, через прострочення постачання даного товару за контрактом, контрагент нарахував позивачу пеню в розмірі 342720,00 грн.

18.01.2018р. від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та зазначає про те, що норми митного законодавства дають можливість суб'єкту зовнішньоекономічної діяльності здійснити митне оформлення товару (випустити товар у вільний обіг та реалізувати його за призначенням) після винесення рішення про коригування митної вартості товарів і як наслідок уникнути порушення умов договору від 25.12.2013р. №25/12-13. Проте, позивач після винесення рішення про коригування митної вартості товарів розмітив товар на складі тимчасового зберігання і як наслідок порушив умови договору від 25.12.2013р. №25/12-13 укладеного з контрагентом.

22.01.2018р. від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та зазначає про те, що позивачем не доведено факту завдання збитків в результаті протиправних дій Київської міської митниці ДФС в сумі 400515,55 грн., а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, судова колегія встановила.

Позивачем на підставі контракту від 11.01.2014 № 091-2014 та інвойсу від 11.01.2014 № ІЕ-021404 ввезено на митну територію України товар за ВМД від 27.05.2014 № 100270001/2014/209432. Митна вартість товару відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначена позивачем за першим методом (ціною договору), згідно з п. 2.2 Контракту.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів від 06.06.2014 № 100270001/2014/300122/2 відповідачем 1 здійснено коригування митної вартості товару та визначено його вартість за шостим методом (резервним) у зв'язку з тим, що подані декларантом документи містять розбіжності, а саме: порушено п.4.1.2 Контракту щодо передплати імпортованого товару.

Карткою від 16.06.2014 №100270001/2014/00390 відповідач-1 відмовив позивачу в митному оформленні (випуску) товарів за поданою митною декларацією.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем-1 рішенням, позивач оскаржив його до суду. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2015 у справі № 826/15008/14, якою у задоволенні позову відмовлено та прийнято нову, якою позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними дії Київської міжрегіональної митниці Міндоходів щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та щодо прийняття рішення про відмову в митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією від 27.05.2014 № 100270001/2014/209432; визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 06.06.2014 № 100270001/2014/300122/2; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16.06.2014 № 100270001/2014/00390.

Частиною 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст.1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Звертаючись до місцевого господарського суду з даним позовом позивач послався на те, що внаслідок протиправних дій відповідача-1 він поніс збитки, оскільки затримав постачання товару по договору, у зв'язку з чим його контрагент пред'явив вимогу про сплату штрафних санкцій на суму 502014,12 грн., з яких 200200,00 грн. позивач сплатив у добровільному порядку, а стягнення іншої частини санкцій було предметом судового розгляду в справі № 904/6916/16.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2016 у справі № 904/6916/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" задоволено повністю, а саме: стягнуто з ТОВ "Енсайн ЛТД" пеню за прострочення поставки товару в розмірі 197355,20 грн. та 2960,35 грн. судового збору. Виконання даного рішення суд відстрочив до 13.03.2017.

Як вбачається із встановлених вказаним вище рішенням суду обставин, між ТОВ"Український будівельно-експертний центр",як покупцем, та ТОВ " Енсайн ЛТД", як постачальником, 25.12.2013 укладено Договір № 25/12-13 (із внесеними до нього змінами), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити покупцю до 30.08.2014 товар - одинарні та подвійні чорні футляри для ДВД-дисків, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату (п. 1.1., 5.3. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору загальна ціна товару, що поставляється за цим договором, орієнтовно становить 800000,00 грн.

Проте, у порушення умов договору ТОВ " Енсайн ЛТД" прострочило постачання товару, здійснивши його поставку лише 23.09.2015, що підтверджується видатковою накладною від 23.09.2015 № РН-0000001 на суму 685440,00 грн. У зв'язку з цим, покупець нарахував ТОВ " Енсайн ЛТД" на підставі п. 7.2. договору пеню, яку просив стягнути в розмірі 197355,20 грн.

Оскільки матеріалами справи доводився факт несвоєчасної поставки товару, ТОВ " Енсайн ЛТД" цю обставину визнало, господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ " Енсайн ЛТД " неоплаченої частини пені в розмірі 197355,20 грн.

Як обґрунтовано зазначає місцевий господарський суд, підставою для задоволення зазначеного позову слугував сам факт прострочення поставки товару, однак судом не досліджувались та не встановлювались причини виникнення затримки в постачанні.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що він був вимушений сплатити штрафні санкції саме через протиправні дії відповідача-1 вказаним рішенням суду не підтверджуються. Отже, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між стягнутою за цим рішенням суду пенею за затримку постачання товару та визнаними адміністративним судом протиправними діями відповідача 1, що є однією з необхідних умов для відшкодування збитків.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі та при зверненні з позовом, в обґрунтування причинно-наслідкового зв'язку та протиправної поведінки відповідача-1 послався на неможливість переміщення товару через митний кордон України внаслідок незакінченого митного оформлення товару, що спричинило необхідність його розміщення на складі тимчасового зберігання. Відтак, оскільки видача товару зі складу митного органу здійснюється лише після митного оформлення товарів, відповідач-1 оформив уніфіковану митну квитанцію за зберігання товару під митним контролем від 23.09.2015 серії КВН № 480047 на суму 140646,33 грн.

Відповідно до ст. 55 Митного кодексу України слідує, в разі прийняття органом доходів і зборів рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, у декларанта або уповноваженої ним особи наявне право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються. Таке право може бути реалізовано, зокрема, і в разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

Частиною 9 ст.55 МК України передбачено, що в разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів урегульовано положеннями ст.301 МК України, а також бюджетним та податковим законодавством.

Відтак, після прийняття відповідачем 1 рішень про коригування митної вартості товарів та про відмову в митному оформленні (випуску) товарів за поданою позивачем митною декларацією, з якими останній не погодився та оскаржив до суду, позивач мав право на випуск цього товару у вільний обіг, сплативши митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів та надавши фінансову гарантію, яка в разі скасування рішення митного органу могла бути позивачу повернена.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства щодо стягнення збитків, відшкодуванню підлягають не будь-які витрати сторони, які складають реальну шкоду, а лише вимушені та необхідні витрати, тобто, які є дійсно необхідними та мінімальними в даній ситуації.

Отже, доводи скаржника про необхідність розміщення товару на складі тимчасового зберігання через неправомірне прийняте відповідачем 1 рішення, що призвело до понесення позивачем витрат у розмірі 140646,33 грн. за зберігання товару, не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки позивач не довів, що такі витрати були необхідними та прямо залежали від протиправної поведінки відповідача 1, оскільки позивач міг не передавати товар на зберігання та мав законодавчо закріплену можливість на його реалізацію, що не позбавляло його права на оскарження рішення та дій відповідача 1.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем всіх елементів, необхідних для застосування ст. 1173 ЦК України та покладення відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а саме причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача-1 та втратами позивача, у зв'язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога останнього про стягнення з Державного бюджету України 400515,55 грн. не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енсайн ЛТД» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2017р. у справі № 910/17910/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17910/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний тест постанови підписано 25.01.2018р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай