КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"29" січня 2018 р. Справа№ 50/279

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року

у справі № 50/279 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва

до закритого акціонерного товариства „Молодіжний житловий комплекс „Академмістечко"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у справі № 50/279, зокрема, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про визнання уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) боржника та залучення учасником у справі про банкрутство ЗАТ „Молодіжний житловий комплекс „Академмістечко".

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) боржника та залучити учасником у справі про банкрутство ЗАТ „Молодіжний житловий комплекс „Академмістечко".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2018 року вказану апеляційну скаргу у справі № 50/279 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Доманської М.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційний суд дійшов висновку, що вона має бути залишена без руху з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII „Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до пп. 13 п. 1 розділу XI „Перехідні положення" ГПК України справи судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, статтею 93 ГПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року (станом на дату прийняття оскаржуваної ухвали та звернення до суду з апеляційною скрагою), передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року є 10.07.2017 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 08.12.2017 року, що підтверджується штампом господарського суду міста Києва про одержання апеляційної скарги із зазначенням дати та вхідного номера, тобто з пропуском п'ятиденного процесуального строку на апеляційне оскарження на п'ять місяців.

Одночасно апелянт просив поновити строк для подання апеляційної скарги.

Розглянувши клопотання ОСОБА_2 про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що викладені в ньому причини не є поважними з огляду на наступне.

Згідно частини 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", статтею 93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Заява про поновлення строку розглядається одноособово одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений у встановленому законом порядку.

Наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 ГПК.

Про поновлення або про відмову у поновленні пропущеного строку може зазначатися в ухвалі як окремому документі (за підписом судді, який розглядав відповідне питання у порядку частини другої статті 93 ГПК) або в ухвалах (за підписами суддів) про повернення апеляційної скарги (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК) чи про прийняття її до провадження (стаття 98 ГПК).

Відповідно до статті 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Виходячи зі змісту статті 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із п. 8 ч. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). При цьому своєчасне (у межах встановленого строку) подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, враховуються апеляційним господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні.

Отже, наведені норми пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК."

Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції прийнято 03.07.2017 року, останнім днем подання апеляційної скарги є 10.07.2017 року.

Суд апеляційної інстанції враховує, що необхідною передумовою здійснення стороною права апеляційного оскарження є обізнаність зі змістом рішення (ухвали) суду, що дає можливість заявнику викласти свої вимоги та зазначити підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення в апеляційному порядку, як того вимагає пункт 3 частини першої статті 94 ГПК України.

Так, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 03.07.2017 року направлено учасникам справи, зокрема і апелянту, 07.08.2017 року, про що свідчить відмітка на зворотньому боці останнього аркушу ухвали.

Також слід зазначити, що оскаржувану ухвалу було розміщено в загальнодоступному Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З моменту її офіційного оприлюднення та внесення відповідного запису до ЄДР інформація про прийняття оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду від 03.07.2017 року стала загальновідомою.

Таким чином, зазначені вище обставини свідчать про можливість скаржника бути обізнаним з прийняттям судом першої інстанції оскаржуваної ухвали ще у серпні 2017 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.07.2016 року у справі № Б29/162-10, відповідно до якої одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії»).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»).

В той же час, завертаючись до суду з апеляційною скаргою лише 08.12.2017 року, скаржник у поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на перебування у місцях позбавлення волі, на лікуванні у лікарнях та знаходженням у лікарні для проведення операції, а також вказує, що є інвалідом другої групи та часто знаходиться на лікуванні.

На підтвердження викладених обставин, скаржником до апеляційної скарги додано довідку ДУ „Національний науковий центр „Інститут кардіології ім. акад. М.Д.Стражеска" НАМН України від 24.07.2017 року, довідку Національного військово-медичного клінічного центру „ГВКГ" № 402 від 30.06.2017 року та довідку ДУ „Національний науковий центр „Інститут кардіології ім. акад. М.Д.Стражеска" НАМН України від 22.09.2017 року.

Так, відповідно до довідки Національного військово-медичного клінічного центру „ГВКГ" № 402 від 30.06.2017 року, ОСОБА_2 знаходився у клініці народних та нетрадиційних методів лікування НВМКЦ „ГВКГ" з 14.06.2017 року по 30.06.2017 року.

Відповідно до довідки ДУ „Національний науковий центр „Інститут кардіології ім. акад. М.Д.Стражеска" НАМН України від 24.07.2017 року, скаржник знаходився у відділенні аритмії з 12.07.2017 року по 24.07.2017 року.

В свою чергу, згідно довідки ДУ „Національний науковий центр „Інститут кардіології ім. акад. М.Д.Стражеска" НАМН України від 22.09.2017 року, апелянт знаходився у відділенні аритмії серця з 12.07.2017 року по 25.07.2017 року.

Таким чином, з вказаних медичних довідок вбачається, що скаржник перебував на стаціонарному лікуванні в період з 14.06.2017 року по 30.06.2017 року та з 12.07.2017 року по 25.07.2017 року.

Як було зазначено, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції винесено 03.07.2017 року та направлено сторонам 07.08.2017 року.

Разом з тим, апелянтом не доведено неможливість звернення до суду з апеляційною скаргою в найкоротші строки з часу, коли йому стало відомо про неї та про її зміст, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання апеляційної скарги в період з 26.07.2017 року по 08.12.2017 року.

При цьому, необхідно зазначити, що скаржник не вказує, коли саме йому стало відомо про прийняття 03.07.2017 року судом першої інстанції ухвали, та в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 258 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) не надано доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення.

Інші докази на підтвердження викладених у клопотанні про поновлення строку обставин, зокрема, перебування скаржника у місцях позбавлення волі та наявність групи інвалідності, апелянтом суду не доведено, доказів не надано.

Таким чином, скаржник, оскаржуючи ухвалу суду від 03.07.2017 року лише 08.12.2017 року, тобто через п'ять місяців після її прийняття, та заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, навів причини пропуску, які визнані судом неповажними.

В свою чергу, можливість подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу в найкоротші строки з часу, коли йому стало відомо про неї та про її зміст, залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Згідно з п. 3 ст. 260 ГПК України в чинній редакції апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року підлягає залишенню без руху у зв'язку з визнанням причин пропуску строку на подання апеляційної скарги неповажними, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 234, 260 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у справі № 50/279 - залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_2 строк протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині.

3. Копію ухвали надіслати учасникам провадження у справі.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

М.Л. Доманська