ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018м. ДніпроСправа № 904/10112/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Смоли", м. Кам'янське Дніпропетровської області

до Державного науково-виробничого підприємства "Цирконій", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 39850,61 грн

в присутності представників:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 58-01/2 від 01.09.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Смоли" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного науково-виробничого підприємства "Цирконій" (далі - відповідач) про стягнення 36380,21 грн вартості утримання диспетчерської служби за 2015 рік та 3470,40 грн за 1-й квартал 2016 року.

Ухвалою суду від 08.12.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 04.01.2018 о 10:00 на підставі ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у редакції, що діяла до 15.12.2017.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 розділу XI перехідних положень ГПК України у новій редакції справи у судах першої інстанції та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд цієї справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, що передбачені новою редакцією ГПК України.

Відповідач у засідання не забезпечив явку свого представника, але 04.01.2018 надав відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив та вказав, що ним сплачена в повному обсязі вартість отриманих послуг, розмір якої передбачений укладеними договорами.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2008 між Державним підприємством "Смоли" (далі - позивач, виконавець) та Державним науково-виробничим підприємством "Цирконій" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір № 35-09/ДИ-03 (далі - договір) з додатковими угодами до нього, за умовами п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за рахунок та за дорученням замовника через диспетчерську службу здійснювати взаємозв'язок з координацією дій заводів у випадках, пов'язаних з надзвичайними ситуаціями техногенного та природного характеру.

В редакції додаткової угоди № 10 від 01.01.2014 цей договір діяв до 31.12.2014, після закінчення якого його дія не продовжувалась.

Протягом дії договору вартість робіт за надані послуги неодноразово змінювалась. Так, за редакцією додаткової угоди № 7 від 01.01.2013 сторони дійшли згоди про вартість послуг у розмірі 10310,00 грн на місяць без врахування ПДВ.

01.06.2015 сторони уклали новий договір №35-09/ДИ-01-2015, вартість послуг за яким складає 600,00 грн на місяць, в тому числі з ПДВ.

Протягом періоду з 01.01.2013 по 31.03.2016 відповідач отримував диспетчерські послуги, за які ним фактично було сплачено:

- за 2015 рік на 36380,21 грн, в т.ч. ПДВ 6063,37 грн, менше розрахунку собівартості таких послуг за 2015 рік;

- за перший квартал 2016 року на 3470,40 грн, в т.ч. ПДВ 578,40 грн, менше розрахунку собівартості таких послуг на 2016 рік.

Позивачем щорічно здійснюється розрахунок собівартості утримання диспетчерської служби в якому зазначена питома вага надання диспетчерських послуг іншим підприємствам з урахуванням їх чисельності. Питома вага диспетчерських послуг для відповідача складає 30,1 % загальної вартості собівартості послуг.

Отже, враховуючи те, що відповідач лише частково оплатив диспетчерські послуги, то у останнього виникла заборгованість за період 2015 року та першого кварталу 2016 року у загальній сумі 39850,61 грн.

З метою досудового врегулювання спору 18.07.2016 позивач листом № 58-01/687 звернувся до відповідача з проханням добровільно сплатити вартість утримання диспетчерської служби згідно розрахунку собівартості таких послуг у сумі 36380,21 грн за 2015 рік і 3470,40 грн за перший квартал 2016 року. Однак, лист позивача залишено відповідачем без відповіді та виконання.

Наявна заборгованість відповідача перед позивачем і стала підставою для звернення останнього до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач позов не визнав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Факт надання позивачем послуг відповідачу останнім не оспорений та отримання яких підтверджено матеріалами справи.

Однак, з матеріалів справи слідує, що починаючи з червня 2015 року, позивач почав виставляти до сплати відповідачу акти виконаних робіт та рахунки на суму 600,00 грн щомісячно, в т.ч. ПДВ. При цьому, відповідач зауважив, що акт та рахунок на сплату вартості послуг диспетчерської служби за перші п'ять місяців 2016 року були виставлені позивачем лише у травні 2016 року відразу за п'ять місяців.

Крім того, між сторонами активно здійснюються інші господарські операції, а саме:

- відповідач, як власник електромереж проммайданчика, на підставі відповідного договору забезпечує технічну можливість електропостачання позивача (при цьому позивачу виставляються рахунки на компенсацію частини витрат на утримання електромереж та перетоки реактивної електроенергії);

- позивач, як власник водопровідно-каналізаційних мереж та мереж зв'язку проммайданчика, крім послуг диспетчерської служби, на підставі відповідних договорів надає відповідачу також послуги з прийому та екологічного контролю зворотніх вод та послуги зв'язку (в т.ч. міжміського).

Дослідження матеріалів справи показало, що в результаті вищезазначених операцій між сторонами мала місце взаємна зустрічна заборгованість. Причому, заборгованість позивача перед відповідачем протягом періоду з 01.01.2015 по 31.03.2016 зростала швидше, ніж зворотня заборгованість. З метою врегулювання взаємних заборгованостей між сторонами складались документи про залік взаємних зустрічних однорідних заборгованостей. Саме такими заліками і було у повному обсязі погашено виставлені до сплати позивачем суми вартості послуг диспетчерської служби за розрахунковий період, а саме:

№ рахункуДата рахункуЗа періодСума рахунку безПДВ, грн.Сума рахунку з ПДВ, грн.Дата взаємозаліку, яким погашено відповідний рахунок
--01.2015----
--02.2015----
--03.2015----
--04.2015----
--05.2015----
см-058231.07.1506-07.20151000,00200,001200,0029.09.15
см-058818.08.1508.2015500,00100,00600,0029.09.15
см-071828.09.1509.2015500,00100,00600,0029.09.15
см-081428.10.1510.2015500,00100,00600,0030.11.15
см-089526.11.1511.2015500,00100,00]600,0030.11.15
см-097524.12.1512.2015500,00100,00600,0030.12.15
см-025630.05.1601-05.20162 500,00500,003000,0031.05.16

Відповідно до приписів ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Враховуючи викладене, доводи позивача не підтверджені матеріалами справи та повністю спростовуються відповідачем, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2018.

Суддя ОСОБА_2