ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа № 922/2879/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (вх.№3685 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 04.10.2017 року у справі №922/2879/17, (суддя Лаврова Л.С.), ухваленого о 10:15 год. в м. Харкові, повний текст рішення складено 05.10.2017р.,

за позовом ТОВ "Софія-Близнюки", с. Софіїка Перша, Харківська область, 64871,

до ФОП Кіян Олександр Миколайович, АДРЕСА_1,

про стягнення збитків в сумі 216202,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року до господарського суду Харківської області звернулось ТОВ "Софія-Близнюки" та просило стягнути на свою користь з Фізичної особи-підприємця Кіян Олександра Миколайовича понесені збитки в розмірі 216202,00 грн., які виникли внаслідок незаконного використання відповідачем в 2014 році земельної ділянки, кадастровий номер :036000:0165, яка знаходиться в оренді позивача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.10.2017 року у справі №922/2879/17 (суддя Лаврова Л.С.) в позові відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте у справі рішення, місцевий господарський суд з посиланням на положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України вказує, що позивачем не надано суду доказів для задоволення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки не доведено за допомогою бухгалтерських та економічних обґрунтувань, агрономічних підтверджень проведення комплексу робіт, які б стали гарантією для отримання реального доходу (наявності упущеної вигоди), а також відсутній причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та не отриманими доходами (прибутком), не обґрунтовано розрахунку розміру упущеної вигоди.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ТОВ "Софія-Близнюки" вказує, що факт обізнаності відповідача про неправомірне використання земельної ділянки з кадастровим номером :003:000:0165 підтверджується актом обстеження від 14.11.2013р. за участю начальника та спеціалістів управління агропромислового комплексу Близнюківської РДА, відповідно до якого визначено перебування земельної ділянки в оренді позивача з 2011 року. При цьому, як на підтвердження збитків, спричинених ФОП Кіян О.М. в 2014 році, товариство надало до суду статистичний бухгалтерський звіт Ф-29СГ від 01.12.2014р., відповідно до якого середня врожайність насіння соняшника ТОВ "Софія-Близнюки" на землях Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області становить 38 ц/га (3,8 т/га) у вазі після доробки, який судом до уваги взято не було.

В запереченнях на апеляційну скаргу ФОП Кіян О.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги з огляду на те, що апелянтом не надано належних доказів спричинення збитків внаслідок незаконних дій відповідача.

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.12.2017р. у зв'язку перебуванням судді Камишевої Л.М. у відпустці для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

В судове засідання з'явився гр.ОСОБА_2 за довіреністю від 02.10.2017р., виданою йому ТОВ "Софія-Близнюки" для представництва інтересів вказаної юридичної особи.

Згідно з частиною 3 статті 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини 1 статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Однак видана гр.ОСОБА_2 довіреність не відповідає вимогам вказаних вище норм, а отже свідчить про відсутність повноважень у вказаної особи на представництво інтересів ТОВ "Софія-Близнюки" у даній справі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, з огляду наступне.

Як було встановлено судом, 15.02.2011р. між ОСОБА_3 та ТОВ" Софія-Близнюки" укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 5,2681 га, строком на 15 років, який був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюковському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012р. №00229 (а.с. 91,92).

Відповідно до умов п. 15 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім того, 14.03.2014р. між ОСОБА_3 та ФОП Кіян О.М. укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 5,2681 га, строком на 49 років.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської обасті від 16.02.2016р. у справі № 612/456/14-ц в задоволенні позову ТОВ «Софія-Близнюки» до ОСОБА_3, ФОП Кіяна О.М. про визнання недійсним договору оренди землі від 14.03.2014р., укладеного між ОСОБА_3 та ФОП Кіяном О.М., треті особи: Відділ Держгеокадастру Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківській області, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.12.2016р. у справі №612/456/14-ц визнано недійсним договір оренди без номеру від 14.03.2014р. укладеним між ОСОБА_3 та ФОП Кіян О.М. ( а.с.7-10).

Як зазначає позивач, що захоплення ФОП Кіян О.М. в 2014 році земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 5,2681 га, на якій позивачем вже було проведено польові роботи, мало наслідком нанесені останньому збитки у формі упущеної вигоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач самовільно, за відсутності правових підстав використовував належну позивачеві земельну ділянку у своїй господарській діяльності, отримав від незаконного використання доходи, чим завдав позивачеві шкоди, розрахунок розміру якої підтверджується підсумками збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду станом на 01 грудня 2014 року. Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача, що полягають у незаконному захоплені орендованої позивачем земельної ділянки площею 5,2681 га, ТОВ" Софія-Близнюки" завдано збитки у виді неодержаного доходу (упущена вигода) у розмірі 216202,00 грн.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Статтею 95 Земельного кодексу України встановлено право землекористувача, зокрема на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Нормами статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, у разі порушення ним господарського зобов'язання або встановлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 156 Земельного кодексу України визначено підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до вказаних статей, власникам земельних ділянок та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Судова колегія зазначає, що оскільки відповідачем заперечується факт знищення посівів ТОВ "Софія-Близнюки", обставини неправомірності дій з боку відповідача, яким спричиненні позивачу збитки, мають встановлюватися в порядку, визначеному законом, та доводитись певними доказами.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно зі статтею 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Так, відповідальність за знищення (потраву) посівів передбачена ст. 104 Кодексу про адміністративні правопорушення. Дані справи підвідомчі адміністративним комісіями при виконавчих органах сільських, селищних рад (ст. 218 КУпАП) .

Підставою для стягнення збитків мають бути матеріали адміністративної справи, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, відомості про притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності тощо. Вказані обставини у даній справі відсутні.

За загальними правилами, встановленими у ст. 189 ЦК України, продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Частиною другою статті 184 ЦК України визначено, що річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Згідно з ст. 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження проведення польових робіт ТОВ "Софія-Близнюки", зокрема культивації та здійснення посіву соняшнику в позивачем до матеріалів справи надано договір оренди земельної ділянки від 15.01.2011р., укладений між ТОВ "Софія-Близнюки" та ОСОБА_3 строком на 15 років. Разом з тим, вказаним договором лише встановлю існуючі правовідносини між сторонами та не може бути підтверджена обставина ведення позивачем товарного виробництва на орендованій ним земельні ділянці в 2014 році.

Крім того, ТОВ "Софія-Близнюки" до матеріалів справи надано акт обстеження земельної ділянки від 14.11.2013р., складений за участю заступника начальника агропромислового розвитку Трощена Є.Ю., головних спеціалістів управління агропромислового розвитку Титаренко А.В. та Протасова В.В., а також директора ТОВ "Софія Близнюки" Лисенко О.В., у відповідності до якого робоча група за участю позивача встановила, що на спірній земельній ділянці у вересні 2013 році було здійснено обробіток ґрунту дисковими боронами, а в жовтні проведена культивація (а.с. 26).

Вказаним актом не встановлено обставини посіву зернових культур на орендовані позивачем земельній ділянці, їх стан після культивації в жовтні 2013 року, що за часом передує виникненню договірних правовідносин між ОСОБА_3 та ФОП Кіян О.М. (договір оренди укладено 14.03.2014р.), а також наявність обробітку земельної ділянки ТОВ "Софія-Близнюки" в 2014 році.

В свою чергу, позивачем не надано ні до господарському суду першої, ні апеляційної інстанції первинних документів, які б відображали господарські операції щодо посіву зернової культури на спірній земельній ділянці в 2014 році, облік зазначеного майна в бухгалтерській документації позивача, з визначенням кількісних та якісних (сукупність споживчих властивостей зерна, які відповідають вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів) характеристик, які б надавали можливість виокремити його як окреме майно.

Частиною 2 статті 157 Земельного кодексу України регламентовано, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. N 284.

Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 N 284. від 19.04.1993р. №284 (далі - Порядок), визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

У відповідності до п. 2 зазначеного Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Пунктом 3 Порядку визначено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що на виконання вимог п.2 вказаного вище Порядку було створено комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам з залученням до її складу землекористувача (орендаря), саме якою має бути встановлено розмір збитків, заподіяних відповідачем у зв'язку тимчасовим зайняттям земельної ділянки, наданої в оренду позивачу.

В свою чергу, як вже було зазначено вище, акт обстеження земельної ділянки від 14.11.2013р. не відповідає Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам та складено до укладення між ОСОБА_3 та ФОП Кіян О.М. договору оренду земельної ділянки від 14.03.2014р., що виключає доказову силу вказаного документу щодо встановлення обставин завдання відповідачем збитків.

При визначенні розміру упущеної вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином, її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

Позивачем не надано підтверджень про те, що саме на земельній ділянці, яка перебувала в його користуванні на умовах договору оренди, він міг отримати відповідний урожай соняшника. Позивач не надав відповідні бухгалтерські та економічні обґрунтування, агрономічні підтвердження дотримання сівозмін на орендованій ділянці на протязі всього періоду користування земельною ділянкою, внесення добрив, проведення всього комплексу робіт, які б стали гарантією для отримання безумовного і реального доходу.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Розмір неодержаного доходу позивача в 2014 році за цінами на час звернення з позовом до суду із земельної ділянки за даними позивача має становити 5,2681 га х 3,8 т. х 10800,00 грн. = 216202,00 грн.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірної земельної ділянки з урахуванням середньої врожайності насіння соняшника згідно статистичної звітності Ф-29СГ від 01.12.2014р., що становить 38 ц/га ( 3.8 т/га) у вазі доробки.

Реалізація усереднена на час звернення до суду в 2017 році ТОВ "Софія-Близнюки" за умовами поставки СРТ складає 10800 грн. за 1 тону (з урахуванням ПДВ), на підтвердження чого надано договір поставки від 24.10.2016р. № А2301, укладений між ТОВ "Софія-Близнюки" та ТОВ "Агропроінвест 08" та специфікація від 30.03.2017р. № 5 до договору поставки.

З цього приводу судова колегія зазначає, що договір поставки від 24.10.2016р. та специфікація від 30.03.2017р. до договору поставки не є належним доказом, яким встановлено розмір неодержаних позивачем доходів, з огляду на те, що згідно Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284, розмірі збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, тобто станом на 2014 рік.

Укладаючи договори з іншим постачальником, позивач виходив з власного комерційного ризику; позивач не довів, що у 2014 році саме ціни, встановлені у вищезазначеному договорі, були актуальні на ринку і він не міг купити аналогічний товар за нижчими цінами.

Саме лише посилання на умови такого договору та поставку товару за цінами, вказаними в ньому, не доводять сам факт наявності збитків, а лише свідчать про домовленість двох суб'єктів господарської діяльності про покупку певної кількості товару за обумовленою ціною.

Також, є необґрунтованим посилання апелянта на статистичний бухгалтерський звіт ТОВ "Софія-Близнюки" Ф-29СГ від 01.12.2014р., оскільки, з урахуванням відсутності доказів проведення позивачем на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 посіву соняшнику в 2014 році, наданий документ не стосується земельної ділянки, яку займав ФОП Кіян О.М., відповідно, не підтверджує можливий врожай соняшнику за визначений період часу.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, що такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки розмір збитків (упущеної вигоди), які, на думку позивача, завдано в результаті самовільного використання відповідачем належної позивачу земельної ділянки у своїй господарській діяльності протягом 2014 року, не підтверджено; позивачем не доведено можливість отримання доходів, на які він розраховував, за умов посіву та вирощування насіння соняшника; позивачем не доведено як наявності зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, які можливо розрахувати та встановити за умов доведеності беззаперечного одержання позивачем реального доходу, так і того, що тільки неправомірні дії відповідача стали причиною позбавлення позивача можливості отримання такого доходу, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 216202,00грн.

Встановивши відсутність порушеного права позивача, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності, про яке заявлено ФОП Кіян О.М. у розгляді даної справи.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення відповідно до вимог закону та обставин справи.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 253, 254, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.10.2017р. у справі №922/2879/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29.01.2018 р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко