УХВАЛА

про забезпечення позову

02.02.2018Справа № 910/1040/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши заяву Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову і додані до неї матеріали, подану до пред'явлення позову

Особи, які отримають статут учасника справи:

Позивач - Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вулиця Провіантська, будинок 3; Код )

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; Код )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України (Ідентифікаційний код: 001 м. Київ. вул. Січових Стрільців,73 01001, м. Київ. вул. Городецького, 13)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович (03150, АДРЕСА_1)

Представники: без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

31.01.2018 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На обґрунтування вказаної заяви позивач посилається, зокрема, на наступні обставини.

23.01.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № №7861 від 20.12.2017 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., яким передбачено звернення стягнення на квартиру № 191, що складається з трьох кімнат, загальною площею 149,4 кв.м., жилою площею 80,9 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 59, яка належить на праві власності ФІРМІ "Т.М.М." ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Провіантська, буд. З, податковий номер: 14073675) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРСОЦБАНК" (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, податкової номер 00039019).

За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири № 191, що складається з трьох кімнат, загальною площею 149,4 кв.м., жилою площею 80,9 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 59, пропонується частково задовольнити вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРСОЦБАНК" виключно щодо заборгованості за тілом кредиту (без врахування заборгованості за відсотками) у розмірі: 14 857 932,43 Євро, що станом на 13.11.2017 року становить 459 147 256,92 гри. за користуванням Кредитною лінією, нарахованими за період з 31.10.2017 року по 13.11.2017 року (включно), що становить 14 857 932,43 Євро, що станом на 13.11.2017 року становить еквівалент 459 147 256,92 гри.

В обґрунтування поданої зави заявником вказується на те, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а також і з підстав неправомірності вимог стягувана в частині розміру заборгованості. Заявником зазначено, що зверненню до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки має передувати надсилання іпотекодержателем повідомлень боржнику та майновому поручителю відповідної вимоги про усунення порушень та незадоволення зазначеної вимоги щонайменше протягом тридцяти днів, що банк, не звертався з відповідною вимогою, в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», до майнового поручителя ОСОБА_3 (ідент. код НОМЕР_1), з яким Банк уклав договір поруки від 30.09.2016 року. Згідно вказаного договору, поручитель солідарно відповідає перед Банком за виконання Фірмою "Т.М.М." - ТОВ своїх зобов'язань за договором кредиту, зобов'язання за яким забезпечені вище зазначеним Іпотечним договором. Таким чином, заявником стверджується, що вказані дії Банку є неправомірними, порушують права боржника щодо можливості виконання його обов'язку поручителем, і є зловживанням Банком правом на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису.

Розглянувши заяву Фірма «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Окрім того, суд відзначає, що обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до приписів частини 1 статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Поняття господарської діяльності міститься і в інших законах України, проте на відміну від загального визначення господарської діяльності в ГК України, її визначення, що міститься в спеціальних законах, застосовується лише для цілей цих законів.

Наведене свідчить про наявність зв'язку між визначеними заходами до забезпечення позову в частині зупинення звернення стягнення за виконавчим написом, співмірність та адекватність таких заходів із заявленими вимогами. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування вищезгаданих заходів до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів стягувача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, беручи до уваги те, що заявником вказується на фактичне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, суд дійшов висновку про можливість існування небезпеки в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам позивача до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

З огляду на вищезазначене та з урахуванням того, що існує реальна загроза невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може зробити неможливим виконання рішення суду, прийнятого у справі за позовом Фірми "Т.М.М." - ТОВ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У випадку, якщо до закінчення розгляду даної справи виконавчою службою буде примусове реалізоване нерухоме майно на прилюдних торгах, то в разі задоволення позову дане рішення виконати буде не можливо.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7861, від 20.12.2017 p., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса № 7861, вчиненого 20.12.2017 р. є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 138 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів. За правилам статті 145 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачі понесуть збитки у зв"язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-141 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7861, від 20.12.2017 p., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса № 7861, вчиненого 20.12.2017 р.

3. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 02.02.2018 р., підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 26.01.2020 року.

4. Стягувачем за даною ухвалою є - Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вулиця Провіантська, будинок 3; Код ).

5. Боржником за ухвалою є - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; Код ).

6. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя М.О. Лиськов