РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року справа № 927/1131/17

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О., розглянувши матеріали справи за позовом Прилуцького міськрайонного центру зайнятості, вул. Вокзальна, 46, м. Прилуки, 17500

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Чернігівській області, вул. Музична, 1-А, м. Чернігів, 14014

про стягнення 14 370 грн. 13 коп.

суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №07/119 від 17.01.2018;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 02 від 09.01.2018.

встановив :

Прилуцький міськрайонний центр зайнятості звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Чернігівській області про стягнення 14 370 грн. 13 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, як роботодавець, згідно частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зобов'язаний сплатити позивачу суму матеріального забезпечення, виплаченого за період з 04.09.2017 по 07.11.2017 його працівнику ОСОБА_3, яку було поновлено на роботі за рішенням суду.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 22.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 16.01.2018.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач щодо позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що заявлена до стягнення сума була сплачена ОСОБА_3 позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю (матеріальне забезпечення) у звязку з наданням ОСОБА_3 статусу безробітного, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої позивачу, та про відсутність підстав для стягнення шкоди у вигляді коштів, перерахованих ОСОБА_3, як допомоги по безробіттю. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та виплатами ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 14 370 грн. 13 коп., що є обовязковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди, відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України.

16.01.2018 та 23.01.2018 відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви в судовому засіданні до 23.01.2018 та 30.01.2018 відповідно.

23.01.2018 позивач подав заяву про зміну банківських реквізитів позивача в позовній заяві, а також відповідь на відзив відповідача та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 30.01.2018 прибули повноважні представники сторін.

Позивачем позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позову.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутніх в судовому засіданні під час судового розгляду справи представників сторін, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 29-ос від 26.07.2017 Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Чернігівського обласного відділення ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера 31.07.2017 у звязку з відмовою від переведення до Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з заявою гр. ОСОБА_3 від 28.08.2017 останній надано статус безробітної у Прилуцькому міськрайонному центрі зайнятості з 28.08.2017 та призначено допомогу по безробіттю з 04.09.2017.

Згідно з наказом від 04.09.2017 №НТ170904 гр. ОСОБА_3 було призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Гр. ОСОБА_3 перебувала на обліку у центрі зайнятості з 28.08.2017 по 13.11.2017.

За даними персональної картки гр. ОСОБА_3 № 00006 та витягів з наказів від 13.11.2017 №НТ171113, з 13.11.2017 центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку з її поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Зокрема, рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.09.2017 у справі № 742/2490/17 позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано незаконним наказ Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №29-ос від 26.07.2017 про звільнення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у звязку з відмовою від переведення до Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді головного бухгалтера Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області. Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на користь ОСОБА_3 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 861 грн. 30 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08.11.2017 рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.09.2017 змінено, виклавши абзаци 3, 4 рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.09.2017 в наступній редакції: Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді головного бухгалтера Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7727,3 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обовязкових платежів.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області (правонаступник Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування х тимчасової втрати працездатності) від 08.11.2017 №54-к ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області 01.08.2017.

Згідно з наказом Прилуцького міськрайонного центру зайнятості від 13.11.2017 №НТ171113 ОСОБА_3 припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, відповідно до п.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, від 20.03.2013 №198 та припинено її реєстрацію як безробітної.

Згідно з довідкою Прилуцького міськрайонного центру зайнятості №1811 від 13.12.2017 судом встановлено, що у період перебування гр. ОСОБА_3 на обліку безробітною, останній позивачем виплачене матеріальне забезпечення в загальній сумі 14 370 грн. 13 коп. за період з 04.09.2017 по 07.11.2017, що також підтверджується й відомостями виплат за видами забезпечення за вересень-листопад 2017 року та платіжними дорученнями за вказаний період, які долучені до матеріалів справи.

14.11.2017 директором Прилуцького міськрайонного центру зайнятості видано наказ №102 «Про повернення коштів Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області».

Листом від 14.11.2017 за № 07/1794 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю гр. ОСОБА_3 за період з 04.09.2017 по 07.11.2017 в сумі 14 370 грн. 13 коп. на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», проте листом відповідача від 11.12.2017 №10-11/1881 отримав відмову.

Доказів перерахування на користь позивача коштів в сумі 14 370 грн. 13 коп. матеріали справи не містять.

З огляду на вищевказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, посилаючись на положення частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», просить стягнути з відповідача суму матеріального забезпечення в розмірі 14 370 грн. 13 коп., виплаченого за період з 04.09.2017 по 07.11.2017 його працівнику (ОСОБА_3П.), яку було поновлено на роботі за рішенням суду.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані матеріали, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Одним із видів такого забезпечення за Законом, є допомога по безробіттю.

Статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви. Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (стаття 43 Закону України «Про зайнятість населення», п. 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Положення абз. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачають, що Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким є, зокрема, позивач у справі (частина 6 статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», до роботодавців, зокрема, належать: установи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Отже, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Чернігівській області є роботодавцем гр. ОСОБА_3, яке зобов'язане виконати вимогу, передбачену Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо відшкодування позивачу допомоги по безробіттю, яку було виплачено гр. ОСОБА_3 як безробітній, з огляду на встановлення судовими рішеннями у цивільній справі №742/2490/17 незаконності звільнення даної особи та поновлення її на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області з 01.08.2017.

Як встановлено судом, позивачем здійснено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_3 в загальному розмірі 14 370 грн. 13 коп. за період з 04.09.2017 по 07.11.2017.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач не надав доказів повернення вищевказаних грошових коштів позивачу.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 14 370 грн. 13 коп., що виплачені як допомога по безробіттю гр. ОСОБА_3, у зв'язку з поновленням останньої на роботі за рішенням суду відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Аналогічної позиції дійшов й Вищий господарський суд України у постановах від 14.11.2017 у справі № 914/3172/16, від 25.09.2017 у справі № 923/1146/16, від 29.06.2017 у справі № 912/4066/16, від 22.11.2017 у справі № 914/35/17 тощо.

Заперечення відповідача про те, що позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та виплатами ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 14 370 грн. 13 коп., що є обовязковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди, а також посилання на те, що заявлена до стягнення сума була сплачена ОСОБА_3 позивачем добровільно, судом відхиляються, оскільки дані обставини з урахуванням наведених правових норм не звільняють відповідача як роботодавця від обов'язку повернути суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення останнього на роботі за рішенням суду.

За положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у звязку із чим з відповідача в доход Державного бюджету України стягується 1762 грн. судового збору.

Відповідно до п. 18. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції зі змінами станом на 08.07.2017 позивача було звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволені у повному обсязі, судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області (14014, м. Чернігів, вул. Музична, 1-А, код 41316447) на користь Прилуцького міськрайонного центру зайнятості (17500, м. Прилуки, вул. Вокзальна, 46, , р/р 1001 у ГУ ДКСУ Чернігівської області, МФО 853592) 14 370 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят) грн. 13 коп.

3. Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області (14014, м. Чернігів, вул. Музична, 1-А, код 41316447) до державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

В судовому засіданні 30.01.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

4. Згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписаний 02.02.2018

Суддя М.О. Демидова