ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа № 907/1010/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бонк Т.Б.

Мирутенка О.Л.

за участю секретаря судового засідання: Совинської С.І.

за участю представників сторін від:

ДВС: не з'явився;

позивача: ОСОБА_2 - адвокат згідно договору про надання правової допомоги від 12.01.2018 р.

відповідача: не з'явився;

розглянув апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області №4-4460/484911197 від 14.12.2017 р.

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 12.10.2017 р. на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та заборону останнього вчиняти певні дії

у справі № 907/1010/13

за позовом: фізичної особи-підприємця Апярі Йосипа Івановича с. Малий Березний Великоберезнянського району

до відповідача: Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Полонина" Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" с. Лумшори Перечинського району

про стягнення 2 241 036, 60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 12.10.2017 р. (суддя О.С. Йосипчук) визнано неправомірними дії державного виконавця по визначенню вартості майна відповідно до звіту по визначенню вартості майна ТОВ «Байт» про оцінку майна від 18.08.2017 р., що належить Лумшорському ДП ЛОК «Полонина» Закарпатського обласного ЗАТ по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» та визнано протиправним звіт про оцінку майна Лумшорському ДП ЛОК «Полонина» Закарпатського обласного ЗАТ по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист», складений ТОВ «Байт» в особі директора Денисенко В.К. від 18.08.2017р.; заборонено відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області передавати на реалізацію майно Лумшорському ДП ЛОК «Полонина» Закарпатського обласного ЗАТ по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист».

Ухвала суду мотивована тим, що було порушено процедуру здійснення оцінки, внаслідок чого така є необ'єктивною та неповною, а також такою, що виконана не повно, без ретельного аналізу на відповідність вимогам діючого законодавства, а відтак має значні грубі очевидні недоліки і розбіжності з матеріалами виконавчого провадження.

Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатської області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні скарги ФОП Апярі Й.І. на дії ДВС у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що виконавчі дії щодо звернення стягнення на зазначене майно боржника та передачі його на реалізацію вчинені в повній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та для задоволення вимог всіх стягувачів по зведеному виконавчому провадженню. Вважає, що хоча скарга подана на дії державного виконавця, проте, на його думку, оскаржуються саме дії експерта. Апелянт зазначає, що державний виконавець не здійснював визначення вартості майна, а лише прийняв постанову про призначення оцінювача для участі у виконавчому провадженні від 16.05.2017 р., тобто сама вартість майна, яка оспорюється скаржником, визначена суб'єктом оціночної діяльності, а не виконавцем. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не вирішено питання щодо залучення до участі у справі для надання пояснень з приводу виготовлення експертного висновку суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ «Байт».

Позивачем (стягувачем) подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на орган державної виконавчої служби, а не на суб'єкт оціночної діяльності. Окрім цього, зазначає, що ані у звіті ТОВ «Байт» про оцінку майна від 18.08.2017 р., ані в матеріалах виконавчого провадження станом на 18.09.2017 р., ані у матеріалах даної справи немає договору, який би був укладений між ТОВ «Байт» та Головним територіальним управлінням юстиції з питань державної виконавчої служби щодо визначення вартості майна. З огляду на зазначене, відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Закарпатській області є належним відповідачем. Заявник стверджує, що під час проведення оцінки майна, не дотримано процедури, визначеної Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. № 1440.

Представник ДВС в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання 03.01.2018 р., про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції №89 0.

Враховуючи те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду від 19.01.2018 р. явка сторін була визначена на власний розсуд, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції які визначені ст.273 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без апелянта та відповідача.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, виконавче провадження №48911197 по виконанню наказу господарського суду Закарпатської області від 25.12.2013 р. у справі №907/1010/13 про стягнення з Лумшорського ДП ЛОК «Полонина» на користь ФОП Апярі Й.Й. боргу в розмірі 1732381,73 грн. перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в зведеному виконавчому провадженні №53949629 (постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 16.05.2017р.).

Як підтверджується матеріалами справи, постановою від 16.05.2017 р. про призначення суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, прийнятою начальником відділу ПВР управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня В.М., для визначення вартості арештованого майна боржника- Лумшорського ДП ЛОК «Полонина», а саме: комплексу очисних споруд, басейнового комплексу, будівлі трансформаторної, парковочного комплексу, столового комплексу, комплексу будівель системи споруд водопостачання, будівлі колишнього відділення пошти, реконструйованого під службове житло, комплексу будівель (головний корпус, два навіси літні, спортмайданчик, підпірні стіни, вимощення, вимощення-парковка, сходи, огорожа і ворота, ландшафтний парк), та з метою отримання відповідного висновку, призначено суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ «Байт», який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності від 30.05.2014 р. за №16509/14 ФДМ України із строком дії: 30.05.2017р.; зобов'язано його надати письмовий висновок з питань ринкової вартості визначеного майна та попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від покладених на нього обов'язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

На виконання вказаної постанови ТОВ «Байт» 18.08.2017 р. здійснило оцінку будівель та споруд, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_4, АДРЕСА_7, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, АДРЕСА_3, АДРЕСА_8, АДРЕСА_9, про що складено Звіт на 91 сторінці.

Листом від 13.09.2017 р. №4-3622/48968088 державний виконавець направив стягувачу - ФОП Апярі Й.Й. витяг зі звіту про вартість арештованого майна, згідно з яким вона складає 9 885 768 грн.

Ознайомившись з матеріалами означеного вище звіту, стягувач не погодився із його результатом, вважаючи звіт неповним, а його прийняття державним виконавцем таким, що порушує публічний порядок здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні, що стало підставою звернення до суду із заявою на дії державного виконавця.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 57 вказаного Закону визначає, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Згідно ст. 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Необхідно зазначити, що визнання вартості, оцінка майна боржника є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому учасник виконавчого провадження має право оскаржувати таку оцінку до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК України (зазначена стаття була чинна на момент прийняття ухвали місцевого господарського суду). Вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові пленуму від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України».

Згідно з приписами ст. 3, ч.6 ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Зазначеним Стандартом (п. п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; - доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об'єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Однак, як підтверджується матеріалами справи, здійснюючи оціночні дії ТОВ «Байт» не дотримало регламентованої вище процедури проведення оцінки майна. До матеріалів звіту не долучено вихідних даних на об'єкти оцінки, на підставі яких можна ідентифікувати об'єкти оцінки, суб'єктом оціночної діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції щодо невідповідності акту державного виконавця від 13.06.2017р., згідно з яким державним виконавцем Секерня В.М. у присутності директора підприємства боржника та представника ТОВ «Байт», однак без присутності представника стягувача встановлено, що за місцем розташування об'єктів боржника на підставі телефонної розмови із громадянином ОСОБА_8 встановлено факт перебування одного із об'єктів нерухомості боржника (відділення пошти в АДРЕСА_3) у власності належить не боржнику, а гр.ОСОБА_8 На підставі цього акту, державний виконавець встановив, що на праві власності громадянику ОСОБА_8 належить нерухоме майно, однак за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Подібний висновок державного виконавця ґрунтується на свідоцтві про право власності на нерухоме майно, що видано Перечинською районною державною адміністрацією 05.07.2006р. згідно розпорядження №186 від 07.06.2006р. Саме на підставі цього свідоцтва про право власності на нерухоме майно ґрунтується висновок акту державного виконавця Ярош С.І. від 29.06.2017р. про приналежність об'єкта нерухомості, що розташований в АДРЕСА_3 не юридичні особі - боржнику, а громадянину ОСОБА_8 Згаданий акт також було складено без присутності представника стягувача.

Місцевий господарський суд правомірно звернув увагу на те, що згідно вищезазначеного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_8 має право власності не на майно боржника по АДРЕСА_3, а об'єкт нерухомості, що знаходиться у с.Лумшори без вказівки на вулицю та номер будинку цього об'єкта.

А тому, зважаючи на зазначене, означене свідоцтво не вказує на права фізичної особи щодо майна боржника, яке має бути піддане оцінці з метою продажу на користь стягувачів.

Одночасно, досліджуючи вказані вище обставини зменшення державним виконавцем обсягу об'єктів нерухомості, вартість яких належить встановити у виконавчому провадженні, судом першої інстанції правомірно прийнято до уваги зміст листа начальника відділу ПВР Управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області, згідно якого відомості про зареєстроване майно на праві власності за ОСОБА_8, що знаходиться в АДРЕСА_3 - відсутні.

Натомість, скаржником подано до матеріалів справи свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на підставі рішення виконкому Лумшорської сільської ради №345 від 11.09.2009р. (зареєстроване в реєстрі прав на нерухоме майно під №28461909 рішенням від 08.10.2009р.), згідно з яким приміщення в АДРЕСА_3 (колишнє відділення пошти) перебуває у власності ДП «Полонина» - боржника у справі. Наведене вище спростовує висновки державного виконавця про виключення цього майна із переліку майна боржника що підлягає оцінці у виконавчому провадженні.

З аналізу спірного звіту про оцінку будівель та споруд, здійснений ТОВ «Байт» докази про особистий огляд суб'єктом оціночної діяльності всіх об'єктів оцінки є суперечливими, оскільки поряд з самостійною вказівкою на неможливість оглянути приміщення колишнього відділення зв'язку, матеріали звіту містять план вказаної будівлі з фіксацією суб'єктом факту відсутності поточних змін об'єкта станом на 15.08.2017р., що можливо лише за умови безпосереднього обстеження приміщення.

Окрім цього, як правомірно звернув увагу суд першої інстанції, ТОВ «Байт» не проведено аналіз ринку подібного майна, що порушує п. п. 52, 53 Національного стандарту № 1.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання зобов'язаний надати письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Постанова про призначення суб'єкта експертної діяльності прийнята державним виконавцем 16.05.2017 р., цього ж дня доведена останньому до відома. Однак, висновок про вартість майна датований 18.08.2017р., тобто за межами визначеного законодавцем строку для його виконання. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази узгодження продовження терміну виконання суду не подано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що ані звіт ТОВ «Байт», ані його оцінка державним виконавцем не можуть бути прийнятними, оскільки не відображають реальний стан майна боржника та його вартість, а відтак, дії виконавця та звіт з огляду на їх протиправність не можуть бути підставою для здійсненні інших виконавчих дій.

Зазначене свідчить про порушення процедури здійснення оцінки, внаслідок чого така є необ'єктивною та неповною, та такою, що здійснена всупереч вимогам діючого законодавства, що є підставою для задоволення скарги заявника.

Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції не вирішено клопотання про залучення ТОВ «Байт» до участі у справі, чим порушено норми ГПК України, то судом у мотивувальній частині з посиланням на норми ГПК зазначено, що оцінка майна боржника є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, а тому учасник виконавчого провадження має право оскаржувати таку оцінку до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому ст. 121-2 ГПК України, що і було зроблено ФОП Апярі Йосипом Івановичем.

Окрім цього, місцевим господарським судом звернуто увагу державного виконавця на те, що оскільки така оцінка здійснення на замовлення державного виконавця, скоригована його висновками (акти) і повинна бути оцінена останнім на предмет достовірності та відповідності вимогам чинного законодавства.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, що не мало місця у даному випадку.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого господарського суду, а тому оспорювана ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання про відшкодування сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284, 342. 344 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Закарпатської області у справі № 907/1010/13 від 12.10. 2017 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в порядку та строки, визначені ст.ст. 288, 289, 291 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.02.2018 р.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

О.Л. Мирутенко