РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Справа № 906/282/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Філіпова Т.Л.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі №906/282/17 (суддя Машевська О.П., повний текст рішення складено 07.11.2017 року)

за позовом підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни

про стягнення 35 550,48 грн.

за участю представників:

позивача - Невисевича М.В.,

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі №906/282/17 у позові підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни про стягнення 35550,48 грн. відмовлено.

В обґрунтування рішення місцевий господарський суд зазначив, що з урахуванням умов пп. 4.3.8 п. 4.3 договору оренди №272 від 31.12.2013р. та вимог ст. 764 ЦК України, посилання позивача на правило ч.1 ст. 785 ЦК України є безпідставним, оскільки не відбувся факт припинення договору найму.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції зазначив, що повідомлення відповідача шляхом радіомовлення про припинення дії договору оренди №272 від 31.12.2013 року, а також акт від 20.01.2016р. вих. № 151 про відмову в отриманні орендарем вказаного повідомлення про припинення дії договору (а. с. 70-71), не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 764 ЦК України, оскільки вказані документи є односторонніми та не можуть розцінюватись як такі, що свідчать про заперечення наймодавця від продовження дії договору оренди.

Місцевий господарський суд, з посиланням на положення ст. 764 ЦК України, дійшов висновку, що оскільки внаслідок мовчазної згоди позивача щодо продовження з відповідачем орендних правовідносин договір № 28/72 від 31.12.2013р. пролонгував свою дію на 2016 рік, позивач має право на звернення до суду з окремим позовом про стягнення з відповідача суми орендної плати, нарахованої протягом всього часу використання відповідачем торгівельних майданчиків в своїй господарській діяльності, і відповідач проти здійснення таких витрат не заперечує. Із врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача, заявлені у позові про стягнення подвійної плати за користування майном є безпідставними, а тому у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач, підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 року у справі №906/282/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначив, зокрема, що судом першої інстанції помилково було застосовано до спірних правовідносин ст. 764 ЦК України. Вказує, що відповідно до п. 6.3 договору оренди №272 від 31.12.2013 року, якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендаря заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє дію відповідно до п. 6.1. Оскільки відповідачем не було виконано умови п. 6.3 договору, тому з урахуванням п.6.1 договору, він припинив совою дію 31.12.2015 року.

Апелянт зазначає, що після припинення дії договору оренди №272 від 31.12.2013 року орендарем не було повернуто орендодавцю об'єкт оренди, на підставі чого в позивача виникло право нарахування неустойки за час прострочення користування торгівельними майданчиками №92, 93, 103, 92/1 в подвійному розмірі згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Оскільки явка учасників судового процесу в судове засідання обов'язковою не визнавалася, останні належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у даному судовому засіданні, без участі представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах висновків та доводів зазначених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з пп.1.1 статуту підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", воно є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна (а. с.18-21).

Відповідно до пп.2.3.2 та 2.3.3 п.2.3 статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги та надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

31.12.2013 року між підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та фізичною особою - підприємцем Давидюк Наталією Миколаївною (орендар/відповідач) було укладено договір оренди № 272, відповідно до пп.1.1 якого предметом договору є торгівельні майданчики за номерами 92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв.м, 6,75 кв.м, 6,75 кв.м та 1,5 кв.м, місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Торгівельні майданчики обліковуються на балансі підприємства і є майном, яке передано до ПР "Кооперативний ринок" від власника - Коростишівської райспоживспілки згідно інвентаризаційного опису № 3 від 31.12.2003р. (а. с. 16 - 17).

Відповідно до пп.1.3 договору, об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

За п.3.1 договору, сторони погодили, що орендна плата складає 389,47 грн., 389,47 грн., 389,47 грн. та 101,25 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

З аналізу наведених пунктів договору вбачається, що укладений між сторонами договір є договором оренди в розумінні ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату та на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до п. 6.1 договору його укладено на 1 рік, і діє він з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. включно.

17.12.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди від 31.12.2013р. за № 272 про те, що строк його дії пролонговано на термін з 01.01.2015р. по 31.12.2015р..

Відповідно до п. 6.3 договору сторони домовились, що якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє свою дію відповідно до п. 6.1 договору.

З аналізу вказаного пункту договору вбачається, що сторони чітко визначили порядок укладення договору оренди на новий строк, а саме шляхом подачі орендарем не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну договору орендодавцю письмової заяви, а у випадку невиконання такої умови договір припиняє свою дію.

Окрім того, положення п. 6.3 договору в частині припинення договору по закінченню терміну його дії, кореспондуються з положеннями ч. 2 статті 291 ГК України, відповідно до яких договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов пункту 6.3 договору оренди від 31.12.2013р. за № 272, які свідчили б про укладення договору оренди торгівельних майданчиків на 2016 рік. Таким чином, договір оренди від 31.12.2013р. № 272 припинив свою дію 31.12.2015 року.

При цьому, оцінюючи висновки суду першої інстанції про те, що факт припинення дії договору оренди від 31.12.2013р. за № 272 не відбувся, у зв'язку з продовженням орендних правовідносин за вказаним договором внаслідок мовчазної згоди орендодавця у відповідності до ст. 764 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що користування відповідачем майном після закінчення строку договору оренди не може свідчити про продовження орендних відносин між сторонами, так як пунктом 6.3 договору чітко визначено порядок продовження орендних відносин на новий строк та наслідок недотримання такого порядку, а саме припинення дії договору після закінчення строку, на який його було укладено.

Висновки суду першої інстанції про невиконання позивачем вимог п. 4.2.5 договору, за якими орендодавець після припинення дії договору у разі не звільнення об'єкту оренди переміщає тимчасову споруду на штрафний майданчик ринку, що свідчило б про заперечення орендодавця щодо автоматичного продовження договору оренди, оцінюються колегією суддів критично, оскільки такі дії є правом, а не обов'язком позивача, а тому не вчинення вказаних дій не може свідчити про мовчазну згоду орендодавця на продовження дії договору оренди.

Таким чином, судом першої інстанції безпідставно було застосовано до спірних правовідносин положення ст. 764 ЦК України, що призвело до прийняття помилкового рішення у даній справі.

Згідно з пп.4.3.8 п. 4.3 договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору, орендар у 7-ми денний термін зобов'язується звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди з вини орендаря.

Згідно статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема, у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Отже, законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення невиконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди (така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 26.12.2011 р. № 5005/2712/2011, від 20.03.2012 р. № 40/117).

При цьому, для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконував (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі №5015/4879/12).

Згідно довідки № 396 від 28.08.2017 року позивачем засобами радіомовлення ринку в період з 20.01.2016р. по 30.01.2016р. оголошувалось повідомлення №151 від 20.01.2016 року про те, що договір оренди № 272 від 31.12.2013 року припинений на підставі п.6.3 договору, а також про нарахування неустойки у відповідності до ч.2 ст. 785 ЦК України (а. с. 70-71). Згідно акту від 20.01.2016 року ФОП Давидюк Н.М. відмовилась від підпису про ознайомлення з вищезазначеним повідомленням (а. с.72).

Колегія суддів зазначає, що вказаний акт від 20.01.2016 року є належним та допустимим доказом у даній справі, якому судом першої інстанції було надано невірну оцінку з урахуванням його односторонності, оскільки за змістом такого акту він не може бути двосторонньо підписаний. Доказів у спростування такого акту відповідачем суду надано не було.

Матеріали справи не містять як доказів повернення відповідачем позивачу орендованого майна, так і доказів, які свідчили б про вчинення відповідачем дій направлених на повернення майна позивачу (відмова позивача від підписання акту приймання-передачі майна тощо).

Окрім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що не звертався до орендодавця із заявою по намір укласти договір оренди на 2016 рік, як того вимагає п. 6.3 договору, та водночас продовжував користуватися майном позивача, вважаючи, що термін дії договору продовжено у відповідності до ст.764 ЦК України (а. с. 62-64).

Таким чином, відповідач умисно не повертав орендодавцю майно, що свідчить про невиконання орендарем пп.4.3.8 п. 4.3 договору та є підставою для застосування позивачем наслідків передбачених ч.2 ст. 785 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку неустойки (а. с. 5) вбачається, що за період прострочення з 01.01.2016 року по 01.03.2017 року орендодавцем нараховано неустойку в сумі 35550,48 грн.. Перевіривши вказаний розрахунок суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Підпунктом 4.3.8 п. 4.3 договору передбачено обов'язок орендаря у разі припинення договору у 7-ми денний термін звільнити об'єкти оренди та повернути їх орендодавцеві.

З вказаного пункту договору вбачається, що орендар був наділений правом звільнити об'єкти оренди впродовж семи днів з дня припинення дії договору.

Таким чином, якщо договір оренди від 31.12.2013р. за № 272 припинив свою дію 31.12.2015 року, то прострочення виконання зобов'язання відповідача з повернення об'єктів оренди, з урахуванням положень пп. 4.3.8 п. 4.3 договору, настало 08.01.2016 року.

Здійснивши перерахунок неустойки передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, колегія суддів вважає вірним період нарахування за прострочення орендаря з 08.01.2016р. по 01.03.2017р., а тому до стягнення з відповідача підлягає неустойка в сумі 34977,08 грн.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів при розгляді апеляційної скарги позивача встановлено, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано до спірних правовідносин ст. 764 ЦК України, а також не враховано положення п. 6.3 договору оренди, ст. 291 ГК України та ст. 785 ЦК України, що призвело до прийняття невірного рішення у даній справі.

За таких обставин рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 року у справі №906/282/17 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 277, 282 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу позивача підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі №906/282/17 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволити частково.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Шевченка, 40 ідент. код 31843604) неустойку в сумі 34977,08 грн.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Шевченка, 40 ідент. код 31843604) 1600 грн. судового збору за розгляд спору в суді першої інстанції, 1760 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Господарському суду Житомирської області видати судові накази.

7. Справу №906/282/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Розізнана І.В.