ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.01.2018 м. Ужгород Справа № 907/802/17

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Кут Л.В.

розглянувши позовну заяву Закарпатської обласної ради, м. Ужгород до фізичної особи - підприємця Бутакова Олена Геннадіївна, м. Ужгород про розірвання договору від 02.01.2013 №2/01 оренди приміщень частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селиш, міст області та стягнення суми 14 894,19грн., у тому числі 13493,87грн. заборгованості по орендній платі та 1400,32грн. пені за несвоєчасний розрахунок

Представники сторін:

від позивача - Андроненков С.С. - представник за довіреністю від 29.11.2017 №01-16/563;

від відповідача - Бутакова Д.В. - представник за довіреністю від 29.11.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закарпатська обласна рада, м. Ужгород звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи - підприємця Бутакова Олена Геннадіївна, м. Ужгород про розірвання договору від 02.01.2013 №2/01 оренди приміщень частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селиш, міст області та стягнення суми 14894,19грн., у тому числі 13493,87грн. заборгованості по орендній платі та 1400,32грн. пені за несвоєчасний розрахунок посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 526, 611, 785 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 18, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо належного виконання орендарем своїх обов'язків щодо повноти та своєчасності розрахунків за користування предметом оренди.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, за правилами даного Кодексу продовження розгляду справ в судах здійснюється з тієї стадії, на якій вони знаходяться на момент набрання чинності новим Кодексом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши предмет та підстави позову, суд прийшов до висновку, що дана справа підлягає розгляду у загальному позовному провадженні на стадії розгляду справи по суті для забезпечення судом учасникам у справі реалізувати свої нові процесуальні права та роз'яснення їх прав та обов'язків щодо подання суду заяв та клопотань в порядку вимог ст. 207 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2017 у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України судом було призначено розгляд справи по суті на 24.01.2018.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов укладеного 02.01.2013 між сторонами у справі договору оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області № 2/01 та додаткових угод до нього, зокрема в частині своєчасного внесення орендної плати. У зв'язку з чим, позивачем заявлено позов про розірвання вищевказаного договору та стягнення з відповідача заборгованості про орендній платі, а також суми нарахованої пені.

У судовому засіданні 24.01.2018 року представниками сторін подано для долучення до матеріалів справи копії Договору від 18.12.2017 про дострокове розірвання Договору оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 02.01.2013 № 2/01 та Акту приймання - передачі об'єкта оренди від 18.12.2017.

Представник відповідача проти задоволення решти позовних вимог не заперечує, разом з тим, в поданому клопотанні просить суд розстрочити виконання рішення рівними частинами в межах поточного року, усно мотивуючи його тяжким фінансовим становищем відповідача та відсутністю обігових коштів на даний час для реального виконання рішення.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив щодо розстрочки виконання рішення, посилаючись на те, що майновий стан відповідача не є винятковою обставиною, яка надає право на розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.01.2018, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2013 року між Управлінням з питань майна комунальної власності Закарпатської обласної державної адміністрації (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Бутаковою Оленою Геннадіївною (орендар) укладено договір оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області № 2/01.

Додатковою угодою № 53 від 09.09.2014 року сторони внесли зміни в Договір, а саме орендодавця - управління з питань майна комунальної власності обласної державної адміністрації замінено на Закарпатську обласну раду.

Крім того, Договором б/н б/д про внесення змін до Договору оренди сторонами також було узгоджено призупинити дію абзацу 4 та 5 пункту 3 «Орендна плата» договору з 01.01.16 по 31.12.16.

За умовами укладеного договору орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування вбудовані приміщення другого поверху будівлі літ. А площею 84,0 кв.м. (поз. 52-55) за адресою: м. Ужгород, Студентська Набережна, 8, що знаходиться на балансі Закарпатського обласного палацу дитячої та юнацької творчості «Падіюн», з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж підакцизних товарів (п.1.1).

Пунктом 2.1. передбачено, що орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання договору та Акту приймання - передачі майна.

Орендна плата визначена договором станом на 30.11.2012 в розмірі 1911, 60 грн. + ПДВ 20% з урахуванням щомісячної індексації суми орендної плати відповідно до розробленого Мінстатом індексу інфляції за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 5.2. договору орендар зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 5.6. передбачено обов'язок орендаря щомісяця перераховувати орендодавцю встановлену Договором орендну літу не пізніше 15 числа наступного місяця.

Як вбачається з Акту приймання - передачі від 02.01.2013 позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений договором об'єкт оренди.

Однак, відповідач, всупереч взятих на себе договірних зобов'язань, допустив заборгованість по орендній платі, яка станом на момент звернення позивачем до суду становить 16493,87грн. У зв'язку з простроченням сплати вказаної заборгованості позивачем також нараховано 1400,32грн. пені.

Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 14 894,19грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об'єктом оренди за Договором у період з 02.01.2013р. й по час розгляду справи в суді і відповідачем дані обставини не заперечуються.

Відповідно до п.2 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З зазначеної норми права, суд вбачає що провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмета спору у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Суд вбачає, що предмет спору, договір оренди, припинив своє існування під час розгляду справи (сторонами укладено договір про дострокове розірвання договору оренди), відтак між сторонами не залишилося неврегульованих питань у такій частині заявлених позовних вимог.

Відтак, суд закриває провадження у справі в частині розірвання договору від 02.01.2013 №2/01 оренди приміщень частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селиш, міст області, укладений між Управлінням з питань майна комунальної власності Закарпатської обласної державної адміністрації (правонаступником якого є Закарпатська обласна рада) та фізичною особою - підприємцем Бутаковою Оленою Геннадіївною.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Умовами договору встановлено для орендаря обов'язок за користування об'єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. п. 5.2., 5.6. Договору, строк виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

З урахуванням умов Договору та поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач мав сплатити позивачу орендну плату в розмірі 13493,87 грн. за період з березня 2017 по вересень 2017.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті орендної оплати у розмірі 13493,87 грн., відповідачем у ході розгляду справи не заперечуються, а тому позовні вимога в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму 1400,32грн пені за несвоєчасний розрахунок за період з 15.04.2017 по 09.11.2017 (розрахунок в матеріалах справи).

Аналізуючи дані вимоги позивача, суд вважає, що такі підлягають задоволенню частково у сумі 1234,30грн. за період з 15.04.2017 по 15.10.2017 з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України №543/96-ВР від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку правильності обчислення суми пені за несвоєчасний розрахунок з урахуванням вимог ст. 232 Господарського кодексу України, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення пені задовольнити частково у сумі 1234,30грн., у решті вимог про стягнення пені відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Водночас, суд задовольняє клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення рівними частинами в межах поточного року, з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

При цьому, відповідно до частин 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Заслухавши у ході судового розгляду усні пояснення представників відповідача щодо майнового стану фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, з метою належного виконання рішення, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити, розстрочивши виконання рішення рівними частинами в межах поточного року.

Разом з тим, щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2017 становить 1600 грн.

Таким чином, за подання до суду даної позовної заяви, позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 3200 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевкладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.231, 232, 233, 237, 238, 239, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Бутакова Олена Геннадіївна (88000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Закарпатської обласної ради (88000, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ідентифікаційний код 25435963) суму 14728,17грн. (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять вісім грн. 17 коп.), в тому числі 13493,87грн. заборгованості за договором договору від 02.01.2013 №2/01 оренди приміщень частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селиш, міст області, суму 1234,30грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Розстрочити виконання рішення рівними частинами наступним чином:

лютий 2018 року - 1600,00 грн.;

березень 2018 року - 1472,81 грн.;

квітень 2018 року - 1472,81 грн.;

травень 2018 року - 1472,81 грн.;

червень 2018 року - 1472,81 грн.;

липень 2018 року - 1472,81 грн.;

серпень 2018 року - 1472,81 грн.;

вересень 2018 року - 1472,81 грн.;

жовтень 2018 року - 1472,81 грн.;

листопад 2018 року - 1472,81 грн.;

грудень 2018 року -1472,81 грн.

У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення пені відмовити.

Провадження у справі №907/802/17 в частині позовних вимог про розірвання договору від 02.01.2013 №2/01 оренди приміщень частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селиш, міст області закрити.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 02.02.2018.

Суддя О.Ф. Ремецькі