Суд
УХВАЛА

24 січня 2018 року

м. Київ

справа № 910/21302/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

розглянувши матеріали заяви юридичної особи Великобританії Компанії "Vuldi (UK) Limited"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України у складі Шевчук С.Р. - головуючого, Владимиренко С.В., Демидової А.М. від 10 жовтня 2017 року

за позовом юридичної особи Великобританії Компанії "Vuldi (UK) Limited" до: 1. товариства з обмеженою відповідальністю "Фондова компанія "Центр-Інвест", 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент груп"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: 1. підприємства "Валді-Україна", 2. юридичної особи Великобританії Компанії "Vuldi Clothing Limited"

та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів: 1. Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції міста Києва, 2. публічного акціонерного товариства "Київська міжнародна фондова біржа", 3. публічного акціонерного товариства "Бердичівська фабрика одягу", 4. товариства з обмеженою відповідальністю "Барська швейна фабрика", 5. ОСОБА_7, 6. товариства з обмеженою відповідальністю "ZIGY/ZIGY Kft"

про визнання недійсними прилюдних торгів від 18 грудня 2000 року

ВСТАНОВИВ:

Юридична особа Великобританії Компанія "Vuldi (UK) Limited" 14 грудня 2017 року звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 10 жовтня 2017 року у даній справі.

20 грудня 2017 року вказану заяву на підставі підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

За приписами підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Ухвалою Суду від 29 грудня 2017 року, що винесена за результатами перевірки матеріалів заяви Компанії "Vuldi (UK) Limited", здійсненої на виконання приписів частини 2 статті 11120 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) заявникові надано строк для усунення численних недоліків заяви до 15 січня 2018 року.

На виконання вимог зазначеної ухвали, заявником 15 січня 2018 року до Суду подано перелік матеріалів, які на його думку, є достатніми для виконання таких вимог та підтверджують обґрунтованість його заяви. Серед іншого, заявник просить Суд продовжити строк для усунення недоліків, а також просить звільнити його від сплати судового збору.

Розглянувши клопотання про продовження строку на усунення недоліків Суд зазначає таке.

Заявник обґрунтовує вказане клопотання тим, що ним не отримано копії ухвали Суду про надання строку на усунення недоліків, оскільки та поштова адреса, яка вказана ним у заяві, насправді є поштовою адресою матері директора заявника і вона не зобов'язана перевіряти пошту, яка надходить на її адресу, а про існування ухвали Суду директор заявника дізнався із Єдиного реєстру судових рішень.

Але, такі мотиви та доводи не дають Суду підстав для задоволення вказаного клопотання, адже заявник сам підтверджує, що свідомо діяв несумлінно, вказуючи адресою для листування ту адресу, де отримати ухвалу Суду він не може і крім цього оскільки саме Компанія "Vuldi (UK) Limited" звернулась до Верховного Суду України, то відповідно саме вона в першу чергу має вживати всіх заходів, щоб дізнатися про стан своєї заяви.

Суд вважає за необхідне зазначити, що такі пояснення заявника можуть бути розцінені зловживанням процесуальними правами із наступним застосуванням санкцій за такі дії, адже станом на день винесення даної ухвали до Суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення в якому у графі "дата отримання" значиться 12 січня 2018 року, а у графі "отримувач" вказано прізвище Мороз.

Ще одним аргументом для надання додаткового строку заявник визначає можливість подання ним "деяких матеріалів", однак жодним чином не конкретизує, які саме матеріали він хоче подати Суду і яким чином вони можуть вплинути на результати розгляду заяви.

Таким чином Суд дійшов висновку про безпідставність клопотання заявника щодо продовження строку на усунення недоліків, а тому відмовляє у задоволенні такого клопотання.

Розглянувши клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору Суд зазначає таке.

Заявник вказує, що майновий стан Компанії "Vuldi (UK) Limited" вже тривалий час є "нульовим", оскільки після відновлення Компанії в реєстрі компаній Великої Британії вона не мала, згідно рішення суду, в своєму володінні та розпорядженні будь-яких грошових коштів чи інших активів, а також права здійснювати будь-яку комерційну чи підприємницьку діяльність і крім цього, будь-які активи Компанії, в разі їх надходження, підлягають негайній передачі засновникам.

Суд, з урахуванням також практики національних судів, під час розгляду справ у яких, питання платоспроможності заявника піднімалося не один раз, вважає вказані обґрунтування переконливими, а підстави достатніми для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

У вирішення питання про допуск чи відмову у допуску справи № 910/21302/16 до провадження за заявою Компанії "Vuldi (UK) Limited" Суд виходить з такого.

Звертаючись до Верховного Суду України з даною заявою, правовою підставою такого звернення заявник визначає пункти 1, 2 (хоча в доданих уточненнях згадує також і пункт 3) частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року).

Згідно з вказаними вище пунктами частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Суд зазначає, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Однак копії постанов касаційних судів, що додані до заяви не відповідають таким критеріям оскільки у постанові Вищого господарського суду України від 17 квітня 2012 року у справі № 18/3405/11 підставою для визнання договору недійсним стало недотримання вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року у справі № 6-38149св14 такою підставою було проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку, який втратив чинність; у постанові Вищого господарського суду України від 17 листопада 2010 року у справі № 16-98пн - неповідомлення заставодержателя про час та місце проведення аукціону, а також зменшення початкової вартості майна на повторному аукціоні без згоди заставодержателя; у постанові Вищого господарського суду України від 30 листопада 2006 року - фактичним зменшенням початкової вартості майна більше ніж на 30%; у постанові Вищого господарського суду України від 28 грудня 2005 року у справі № 32/370 - продаж майна відбувся з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження".

У постанові ж, яку просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій вказав, що спірні торги від 18 грудня 2000 року проведено з дотриманням усіх вимог законодавства і крім цього, аналіз зазначених вище судових рішень та оскаржуваної постанови, не нає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права, оскільки прийняття таких рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетеції Верховного Суду.

Посилання заявника у підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права на постанови Верховного Суду України від 14 березня 2006 року у справі № 40/171-05, від 14 березня 2006 року у справі № 45/111-05, від 21 березня 2006 року у справі № 37/192-05, від 26 квітня 2006 року у справі № 37/137-05 не беруться Судом до уваги, оскільки такі постанови не є прикладом неоднакового застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах в розумінні пункту 1 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України саме в редакції Кодексу чинній на день звернення з даною заявою, і з тих же підстав не є вони і постановами Верховного Суду України мова про які йде у пункті 3 частини1 цієї ж статті.

Не можуть вважатися також прикладом неоднакового застосування норм матеріального права постанови Вищого господарського суду України від 27 січня 2010 року у справі № 47/263-08, від 04 червня 2008 року у справі № 6/589(05-6-17/434), ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року у справі № 6-28521св13, від 14 травня 2014 року у справі № 6-52365св13, адже касаційні суди такими рішеннями відправляли справи на новий судовий розгляд у звя'зку із неповним встановленням фактичних обставин справи.

Постанова Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-18884цс15 прийнята за результатами перегляду рішень у яких, знову ж таки, встановлено інші фактичні обставини справи; постанова Верховного Суду України від 13 квітня 2016 № 3-304гс16 приймалася при застосуванні зовсім іншим норм матеріального права, адже предметом позову у цій справі було визнання недійсним договору поруки, а тому посилання на ці постанови як на підтвердження підстав, встановлених пунктом 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) є не обґрунтованим.

Разом із цим, не є підставою для звернення до Верховного Суду України порушення касаційним судом норм процесуального права, про що вказує заявник, а саме незалучення до участі у справі третіх осіб, оскільки підставою такого звернення є тільки неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.

Всі доводи поданої заяви фактично зводиться до висловлення незгоди із прийнятими судовими рішеннями, проханням про повторний перегляд матеріалів справи, переоцінкою доказів та встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд заяв яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Європейський суд з прав людини, рішення якого згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, є джерелом права в Україні, неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99). Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

У справі "Нелюбін проти Росії" (заява № 14502/04) Європейський суд з прав людини, серед іншого зазначив і про те, що проста можливість існування двох точок зору на одне питання не є підставою для перегляду. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (справа "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03).

Вирішення того кола питань, які ставить заявник перед Судом, лежить у межах процесуальних повноважень судів попередніх інстанцій, а ті посилання на правові позиції судів, які заявник вкраплює серед тексту заяви, не дають суду підстав для допуску останньої до провадження.

За таких обставин, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), статтею 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити юридичній особі Великобританії Компанії "Vuldi (UK) Limited" у наданні додаткового строку на усунення недоліків.

2. Задовольнити клопотання юридичної особи Великобританії Компанії "Vuldi (UK) Limited" про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 10 жовтня 2017 року у справі № 910/21302/16 та звільнити від такої сплати.

3. Відмовити юридичній особі Великобританії Компанії "Vuldi (UK) Limited" у допуску справи № 910/21302/16 до провадження Суду за заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 10 жовтня 2017 року у справі № 910/21302/16.

4. Копію даної ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.