КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. Справа№ 910/6659/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09-08/1/7945/17 від 26.09.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017

у справі № 910/6659/17 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО»

про стягнення 2 952 459,64 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО»

про визнання недійсним договору надання послуги факторингу №Ф100317/1 від 10.03.2017

за участю представників учасників судового процесу:

від ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» - Сиротін Д.В., довіреність б/н від 05.01.2018

від ТОВ «ТАС-ФАРМА» - Левченко І.О., довіреність №144 від 17.05.2017, Кондратенко Т.М., ордер серія КВ №373038 від 23.01.2018

від ТОВ «ФРАМ КО» - Беніцька В.І., ордер серія КС №383251 від 22.01.2018

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» (відповідач за первісним позовом) про стягнення 2 952 459,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ТАС-ФАРМА», як покупець за договором поставки №366 від 18.11.2014, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО», неналежним чином виконало свої грошові зобов'язання та станом на 10.03.2017 заборгувало постачальнику - ТОВ «ФРАМ КО» 2 952,459,64 грн. 10.03.2017 між ТОВ «ФРАМ КО» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» укладено договір надання послуги факторингу, за яким ТОВ «ФРАМ КО» відступило позивачу право вимоги заборгованості за договором поставки №366 від 18.11.2014 у розмірі 2 952 459,64 грн. Враховуючи те, що ТОВ «ТАС-ФАРМА» після повідомлення його про укладення договору факторингу, свою заборгованість не погасило, позивач звернувся з позовом до суду.

16.08.2017 ТОВ «ТАС-ФАРМА» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» та до ТОВ «ФРАМ КО» про визнання недійсним договору надання послуги факторингу № Ф100317/1 від 10.03.2017 року.

В обґрунтування вимог про визнання договору факторингу недійсним, ТОВ «ТАС-ФАРМА» посилається на те, що спірний договір від імені ТОВ «ФРАМ КО» підписаний неуповноваженою особою, такий договір укладено без згоди боржника за договором поставки №366 від 18.11.2014, положення якого окрім того встановлювали заборону здійснювати заміну сторони у договорі. Окрім того, як стверджує позивач за зустрічним позовом, договір факторингу не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. З урахуванням наведених обставин відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України ТОВ «ТАС-ФАРМА» просить визнати недійсним договір надання послуги факторингу № Ф100317/1 від 10.03.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2017 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» 2 952 459, 64 грн заборгованості, а також 44 286,89 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд встановив правомірність вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» до ТОВ «ТАС-ФАРМА» на суму 2 952 459, 64 грн, визнав обґрунтованою заявлену суму та такою що не спростована відповідачем належними та допустимими доказами. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, Господарський суд міста Києва виходив з недоведеності позивачем за зустрічним позовом існування підстав, які передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання договору надання послуги факторингу № Ф100317/1 від 10.03.2017 недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач за первісним позовом, ТОВ «ТАС-ФАРМА», подав апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/7945/17 від 26.09.2017), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» про стягнення 2 952 459,64 грн та задовольнити зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» про визнання недійсним договору надання послуги факторингу № Ф100317/1 від 10.03.2017 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно досліджено дійсних правовідносин між сторонами, суд визнав встановленими обставини, які спростовуються поданими відповідачем доказами. Так, зокрема, апелянт стверджує, що Господарським судом міста Києва безпідставно не взято до уваги платіжні доручення, які підтверджують проведення відповідачем оплати своєї заборгованості на суму 1 059 959,73 грн за договором поставки №366 від 18.11.2014, необґрунтовано відхилено посилання на зменшення суми заборгованості у зв'язку з проведеним ТОВ «ТАС-ФАРМА» заліку зустрічних однорідних вимог, у зв'язку з чим , відповідач стверджує, що місцевим господарським судом було невірно визначено розмір заборгованості, право на стягнення якої належить позивачу. Також ТОВ «ТАС-ФАРМА» посилається на те, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання договору факторингу недійсним не відповідає обставинам справи, зроблений судом при неповному з'ясуванні всіх обставин, на які посилався позивач за зустрічним позовом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/6659/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Баранець О.М., судді: Сітайло Л.Г., Калатай Н.Ф.

Склад колегії суддів на підставі проведених повторних автоматизованих розподілів справи №910/6659/17 неодноразово змінювався.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.11.2017, для розгляду справи №910/6659/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 справу №910/6659/17 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 13.12.2017.

12.12.2017 до Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «ФРАМ КО» надійшли додаткові пояснення по суті спору (вх. №09-11/23717/17), в яких ТОВ «ФРАМ КО» стверджує, про недійсність проведеного ТОВ «ТАС-ФАРМА» заліку зустрічних однорідних вимог, оскільки станом на момент такого заліку - 23.03.2017, ТОВ «ФРАМ КО» не було по відношенню до ТОВ «ТАС-ФАРМА» кредитором, оскільки 10.03.2017 уступило свої права кредитора на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», що свідчить про відсутність зустрічних зобов'язань та відсутність підстав для проведення зарахування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 в судовому засіданні було оголошено перерву до 24.01.2018 в межах строку вирішення спору, який на підставі клопотання сторін був продовжений судом.

22.01.2018 від ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Акту звірки взаєморозрахунків по договору поставки №366 від 18.11.2014, в якому, за твердженням позивача, відображені всі поставки та проведені відповідачем оплати за період дії договору поставки №366 від 18.11.2014. Вказаний Акт підписаний представниками лише ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» та ТОВ «ТАС-ФАРМА», підпису представників ТОВ «ФРАМ КО», як сторони договору поставки, Акт не містить.

У судовому засіданні 24.01.2018 представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, просять скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» про стягнення 2 952 459,64 грн та задовольнити зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» про визнання недійсним договору надання послуги факторингу № Ф100317/1 від 10.03.2017 року.

Представники ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» та ТОВ «ФРАМ КО» у судовому засідання 24.01.2018 заперечили проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «ТАС-ФАРМА» та просять рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 269 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

18.11.2014 між ТОВ «ФРАМ КО», як постачальником, та ТОВ «ТАС-ФАРМА», як покупцем, укладено договір поставки № 366 (а.с. 39-43 том 1), відповідно до п. 2.1. якого постачальник зобов'язався поставляти товари разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов'язався прийняти такі товари та своєчасно сплачувати їх вартість в порядку та на умовах, що визначені договором.

З поданих до матеріалів справи документів судом встановлено, що на виконання договору поставки, ТОВ «ФРАМ КО» поставляло ТОВ «ТАС-ФАРМА» медичні товари, однак ТОВ «ТАС-ФАРМА», як покупець за договором, не в повному обсязі оплатило отриманий на підставі укладеного договору товар, у зв'язку з чим у нього перед постачальником виникла заборгованість, що не заперечується відповідачем.

10.03.2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», як фактором, та ТОВ «ФРАМ КО», як клієнтом, було укладено договір надання послуги факторингу № Ф100317/1 (а.с. 32 том 1), згідно з п. 1.1. якого фактор зобов'язався передати грошові кошти в сумі 2952459,64 грн у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язався відступити факторові своє право грошової вимоги до ТОВ «ТАС-ФАРМА» за договором поставки в розмірі 2 952 459,64 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між клієнтом і фактором визначені у Додатку №1 та Додатку №2 до договору. Фактор сплачує клієнтові кошти в строк до 01.07.2017 шляхом перерахування на його банківський рахунок 2 804 836,66 грн. Винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги.

Строк договору складає один рік та починає свій перебіг з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, та закінчується 09.03.2018.

Відповідно до Додатку №2 до договору клієнт передав фактору договір поставки від 18.11.2014 №366, реєстр податкових накладних за лютий-березень 2017 та акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2017 по 10.03.2017 включно.

Листом №20/04 від 20.04.2017 (а.с. 37 том 1) ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» повідомило ТОВ «ТАС-ФАРМА» про відступлення права грошової вимоги та просило ТОВ «ТАС-ФАРМА», як боржника за договором поставки №366 від 18.11.2014, погасити заборгованість у розмірі 2 952 459,64 грн. Даний лист був направлений на адресу ТОВ «ТАС-ФАРМА» 20.04.2017, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що ТОВ «ТАС-ФАРМА» не виконало вимогу ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» та не сплатило позивачу суму у розмірі 2 952 459,64 грн.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цьому, частиною 1 статті 603 ЦК України передбачено, що у разі заміни кредитора боржник має право пред'явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора.

Згідно з ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Частиною 2 ст. 516 ЦК України унормовано, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вбачається із матеріалів справи до повідомлення ТОВ «ТАС-ФАРМА» про укладення договору факторингу, а саме до 20.04.2017, між ТОВ «ТАС-ФАРМА» та ТОВ «Мовіс Хелс» укладено договір відступлення права вимоги 23.03.2017 (а.с. 5-7 том 2), відповідно до п. 1.1-1.3. якого ТОВ «Мовіс Хелс» (первісний кредитор) відступив ТОВ «ТАС-ФАРМА» (новий кредитор), а новий кредитор набув права вимоги до боржника - ТОВ «ФРАМ КО», а саме право грошових вимог у сумі 1 782 602,60 грн, що виникло на підставі договору поставки №38 від 02.12.2014, укладеного між ТОВ «Мовіс Хелс» та ТОВ «ФРАМ КО». Того ж дня - 23.03.2017, про укладення даного договору відступлення, боржника - ТОВ «ФРАМ КО» було повідомлено як первісним кредитором, ТОВ «Мовіс Хелс», так і новим кредитором ТОВ «ТАС-ФАРМА», докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 13-17 том 2.)

У зв'язку з набуттям ТОВ «ТАС-ФАРМА» прав кредитора до ТОВ «ФРАМ КО», ТОВ «ТАС-ФАРМА» надіслало ТОВ «ФРАМ КО», як кредитору за договором поставки №366 від 18.11.2014, заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №65/1 від 23.03.2017 (а.с. 11 том 2).

В поданій заяві ТОВ «ТАС-ФАРМА» повідомило ТОВ «ФРАМ КО», що внаслідок укладення з ТОВ «Мові Хелс» договору відступлення права грошової вимоги №23/03-17 від 23.03.2017 (8-10 том 2) ТОВ «ТАС-ФАРМА» отримало право грошової вимоги до ТОВ «ФРАМ КО» у сумі 1 782 602,60 грн і враховуючи те, що ТОВ «ТАС-ФАРМА» є боржником перед ТОВ «ФРАМ КО» за договором поставки №366 від 18.11.2014, то ТОВ «ТАС-ФАРМА» вчиняє односторонній правочин - залік зустрічних однорідних вимог на суму 1 782 602,60 грн в порядку ст. 601 ЦК України. У даній заяві, ТОВ «ТАС-ФАРМА» зазначає, що внаслідок проведеного заліку зобов'язання сторін одна перед одною на суму 1 782 602,60 грн слід вважати припиненими. Докази направлення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог наявні в матеріалах справи (а.с. 12 том 2).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що залік зустрічних однорідних вимог був проведений ТОВ «ТАС-ФАРМА» 23.03.2017, тобто проведений за місяць до моменту повідомлення ТОВ «ТАС-ФАРМА» про укладений договір факторингу між ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» та ТОВ «ФРАМ КО» про відступлення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» права вимоги за договором поставки №366 від 18.11.2014.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У ст. 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 3 ст. 203 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи з наведених положень закону, зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо. Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи, зокрема, і положення п. 1 ч. 1 ст. 211 ЦК України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні).

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Дослідивши правовідносини сторін та укладені договора поставок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги ТОВ «ТАС-ФАРМА» до ТОВ «ФРАМ КО», які виникли у зв'язку з укладенням між ТОВ «ТАС-ФАРМА» і ТОВ «Мовіс Хелс» договору відступлення і вимоги ТОВ «ФРАМ КО» до ТОВ «ТАС -ФАРМА», які в подальшому були відступлені позивачу за договором факторингу є однорідними, оскільки такі вимоги є вимогами щодо виконання грошових зобов'язань, такі вимоги є зустрічними, оскільки ТОВ «ТАС-ФАРМА», як кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому, так само як і ТОВ «ФРАМ КО», вимоги про сплату грошових коштів до якого існували на момент такого заліку, доказів спірності вимог ТОВ «ФРАМ КО» до суду не надав. Таким чином, такі зобов'язання могли бути припинені шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що проведення ТОВ «ТАС-ФАРМА» заліку зустрічних однорідних вимог, яке було проведено ним до 20.04.2017, до моменту повідомлення про укладення договору факторингу, слід вважати належним виконанням ним свого зобов'язанням за договором поставки №366 від 18.11.2014, а тому відповідно сума заборгованості відповідача, яка виникла на підставі даного договору підлягає зменшенню на суму проведеного заліку, а саме на суму 1 782 602,60 грн.

Окрім того, з представлених до суду першої інстанції платіжних доручень (а.с. 92-104 том 2) вбачається, що ТОВ «ТАС-ФАРМА» у період з 28.02.2017 по 17.03.2017 сплатив на рахунок ТОВ «ФРАМ КО» 1 059 959,73 грн з призначенням платежу «за реалізований товар згідно договору поставки №366 від 18.11.2014».

ТОВ «ФРАМ КО» заперечуючи про можливість зарахування даних коштів в рахунок оплати заборгованості ТОВ «ТАС-ФАРМА», яка була відступлена позивачу у справі, стверджує, що такі оплати були враховані ним в оплату раніше поставленого товару. На підтвердження такого зарахування позивач та ТОВ «ФРАМ КО» посилаються на Акт звірки взаєморозрахунків, на довідку Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яка підтверджує вартість поставленого відповідачу товару та на банківські виписки, що підтверджують оплату за отриманий товар.

Разом з цим, колегія суддів зазначає наступне, згідно договору факторингу сторонами відступалось право вимоги сплати 2 952 459,64 грн, розмір даної суми та нформація щодо неї підтверджується Додатком №1 до договору (а.с. 36 том 1), в якому сторонами зазначено, що відступається грошова вимога на суму 2 952 459,64 грн. При цьому, в Додатку №1 не уточнено, за якими саме товарно-транспортними накладними відступається право вимоги, а вказано лише право вимоги за договором поставки №366 від 18.11.2014. В Додатку №2 до договору вказано, що ТОВ «ФРАМ КО» передає новому кредитору, позивачу у справі, реєстр податкових накладних при цьому суд звертає увагу, що передавались не товарно-транспортні накладні, як первинно-бухгалтерські документи, а передавався лише реєстр податкових накладних за лютий-березень 2017 року та Акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2017 по 10.03.2017. Однак, оскільки договір підписаний сторонами 10.03.2017, Акт звірки взаєморозрахунків станом за період з 01.02.2017 по 10.03.2017, то відповідно суд вважає, що ТОВ «ФРАМ КО», визначаючи розмір заборгованості ТОВ «ТАС-ФАРМА» на момент такого відступлення, не могло врахувати оплату відповідача, яка була проведена ним пізніше, зокрема, в період з 10.03.2017 по 17.03.2017.

Враховуючи те, що у договорі факторингу та Додатках №1, №2 до договору не визначено, за якими саме товарно-транспортними накладними відступалось право вимоги, а вказано лише, що відступається право вимоги коштів за договором, то відповідно сплачені ТОВ «ТАС-ФАРМА» грошові кошти у сумі 1 059 959,73 грн з призначення платежу «за реалізований товар згідно договору поставки №366 від 18.11.2014» повинні бути враховані при визначенні заборгованості ТОВ «ТАС-ФАРМА».

Таким чином, з урахуванням проведеного відповідачем заліку зустрічних однорідних вимог на суму 1 782 602,60 грн та проведеної оплати в розмірі 1 059 959,73 грн, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вірною сумою заборгованості, право на стягнення якої належить ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», є 109 897,31 грн (2 952 459,64 грн - 1 782 602,60 грн - 1 059 959,73 грн). З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 109 897,31 грн, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва в цій частині підлягає зміні.

Щодо вимог зустрічного позову про визнання договору недійсним, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про відсутність підстав для визнання договору недійним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як унормовано ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за своєю правовою природою спірний договір є договором факторингу.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078, 1080 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Факторинг є фінансовою послугою, правові засади у сфері надання яких регулює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-ІІІ від 12.07.2001 (з послідуючими змінами та доповненнями). За приписами даного Закону фактор на момент укладення договору факторингу повинен мати статус фінансової установи та отримати дозвіл на надання фінансової послуги факторингу.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» є фінансовою установою, яка має право надання послуг факторингу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: назву документа; назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Дослідивши зміст спірного договору, суд апеляційної інстанції зазначає, що предмет договору відповідає як вимогам ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, так і вимогам ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки оспорюваний договір місить найменування фінансової операції - надання грошових коштів в сумі 2 952 459,64 грн у розпорядження клієнта за плату, а також містить інформацію про умови та строк сплати даного фінансового активу шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта.

Тобто, істотні умови договору факторингу відповідають вимогам, встановленим законом для даного виду договорів.

Згідно приписів ст. 203, ч. 1-2 ст. 234 ЦК України договір повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та укладений з дотримання принципів розумності та справедливості. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний недійсним будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відтак, фіктивний правочин має ознаки: правочин укладений без наміру створення правових наслідків; наявність умислу в його сторін; внутрішня воля не відповідає зовнішньому прояву, тобто сторони заздалегідь знають, що він не буде виконаний.

Тобто дослідженню та встановленню підлягають обставини щодо того, чи відповідало укладення договору внутрішній волі сторін, чи бажали сторони реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала зобов'язана особа свої обов'язки за договором, у який спосіб чи не було укладення договору формальною дією.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що, оспорюваний правочин не може бути кваліфікований як фіктивний, оскільки сторонами були вчинені дії на його виконання. Як було встановлено вище, на виконання умов договору факторингу ТОВ «ФРАМ КО» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» прийняло у повному обсязі право грошової вимоги до ТОВ «ТАС-ФАРМА», передало документацію згідно з додатком № 2 до договору. А відтак твердження апелянта про те, що сторони не бажали настання правових наслідків, які обумовлені договором факторингу, спростовуються наявними матеріалами справи.

Також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що спірний договір є таким, що порушує норми чинного законодавства, оскільки укладений без погодження із боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Тобто незалежно від наявності заборони на відступлення права вимоги наведені норми, закріплюють правомірність даного правочину, а відтак, посилання апелянта на те, що договір факторингу всупереч умовам договору поставки №366 від 18.11.2014 укладений без погодження з боржником є таким, що спростовуються наведеними положеннями законодавства.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» про визнання недійсним договору надання послуг факторингу № Ф100317/1 від 10.03.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО» задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ГПК зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом неповно досліджено обставини справи, у зв'язку з чим суд невірно визначив суму заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ЄВРОПЕЙСЬКЕ БЮРО РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ», що є підставою для зміни рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/6659/17 в частині задоволення первісного позову. В решті частини рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/6659/17 залишається без змін.

Враховуючи вимоги ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.2 ч. 1 ст. 275, п.3 ч. 1, 4 ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/6659/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/6659/17 змінити.

3.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ЄВРОПЕЙСЬКЕ БЮРО РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» (02140, м. Київ, вул. Олександра Мішуги, 3В, літера А; ідентифікаційний номер 16280214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ЄВРОПЕЙСЬКЕ БЮРО РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ» (04119, м. Київ, вул. Якіра, 10а, оф. 12; ідентифікаційний номер 39704618) 109 897 (сто дев'ять тисяч вісімсот дев'яносто сім) грн. 31 коп. заборгованості та 1 648 (одну тисячу шістсот сорок вісім) грн. 46 коп судового збору.

5. В решті частини позову відмовити.

6. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ЄВРОПЕЙСЬКЕ БЮРО РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ» (04119, м. Київ, вул. Якіра, 10а, оф. 12; ідентифікаційний номер 39704618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС-ФАРМА» (02140, м. Київ, вул. Олександра Мішуги, 3В, літера А; ідентифікаційний номер 16280214) 46 902 (сорок шість тисяч дев'ятсот дві) грн 39 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

9. Справу №910/6659/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 29.01.2018