КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа№ 910/16809/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Малайдах А.І.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Ручко О.М. (повноваження згідно протоколу)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК»

на рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2017 р.

у справі №910/16809/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трайгон-Експорт»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство «Украгро НПК» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трайгон-Експорт» про визнання недійсним договору поставки №ТЕ 9/13.12.16, укладеного 13.12.2016 р. між ПрАТ «Украгро НПК» та ТОВ «Трайгон-Експорт».

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.2017 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте від останнього надійшла заява про перенесення судового засідання. Вказана заява обґрунтована тим, що у позивача відсутня можливість забезпечити участь належного представника, а саме адвоката, у судове засідання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановлених цим Кодексом з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Колегія суддів, вислухавши думку представника відповідача, визнає причини неявки представника позивача не поважними, не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання та зазначає, що з моменту призначення даної справи до розгляду у позивача було півтора місяця для забезпечення участі належного представника у судове засідання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника позивача, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги ПрАТ «Украгро НПК» здійснено за приписами ГПК України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13.12.2016 р. між ПрАТ «Украгро НПК» (постачальник) та ТОВ «Трайгон-Експорт» (покупець) було укладено договір поставки № ТЕ 9/13.12.16, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити в обумовлені договором строки покупцеві (одержувачу) товар, визначений в п. п. 1.2. цього договору (далі - товар), а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар. Товар, що підлягає поставці, згідно умов цього договору: аміачна селітра (фас. 1000 кг), кількість: 4624,000 тонн, ціна за одну тонну без ПДВ - 5808,33 грн., ціна за одну тонну з ПДВ - 6970,00 грн., загальна вартість без ПДВ - 26857733,33 грн., сума ПДВ - 5371546,67 грн., загальна вартість з ПДВ - 32229280,00 грн.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати. Товар, що підлягає поставці повинен бути повністю оплачений в строк до 14.12.2016 р. включно. Постачальник протягом 15 календарних днів з дня надходження попередньої оплати на свій поточний рахунок надає покупцю податкову накладну, складену відповідно до діючого податкового законодавства України з дотриманням умови щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно умов договору поставки №ТЕ 9/13.12.16 відповідач зобов'язувався здійснити попередню оплату в розмірі 32229280,00 грн., а позивач - поставити аміачну селітру (фас. 1000 кг) в кількості 4624 тони. При цьому, у відповідності до нової редакції Статуту ТОВ «Трайгон-Експорт», затверджений загальними зборами учасників ТОВ «Трайгон-Експорт» (протокол №2-08/10 від 16.08.2010 р.) та зареєстрований 19 серпня 2010 року, про що Державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації вчинено запис №5033286. Статтею 9.12 Розділу IX «Органи управління та контролю товариства» Статуту генеральний директор ТОВ «Трайгон-Експорт» наділений повноваженнями та має право, крім іншого, укладати від імені Товариства договори, угоди та інші правочини, видавати довіреності в порядку, визначеному законодавством та цим Статутом, за винятком обмежень, встановлених чинним законодавством України та цим Статутом, зокрема пунктами «л» та «м» ст. 9.7. Статуту.

Абзацом 2 ст. 9.7. Статуту визначено, що до виключної компетенції загальних зборів відносяться повноваження передбачені пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «и», «і», «к», «л», «м», «н», «о» абзацу 1 ст. 9.7. Статуту.

У відповідності до п. «м» абзацу 1 ст. 9.7. Статуту, до виключної компетенції Загальних зборів ТОВ «Трайгон-Експорт» відноситься затвердження договорів, контрактів, угод на суму в гривнях України, яка перевищує еквівалент 5000,00 доларів США.

Відтак, у відповідності до статті 9.12. Статуту відповідача, з урахуванням положень п. «м» абзацу 1 ст. 9.7. Статуту, генеральний директор відповідача має право та повноваження укладати від імені Товариства договори, угоди та інші правочини, видавати довіреності в порядку, визначеному законодавством та Статутом, за винятком договорів, контрактів та угод, сума в гривнях України яких перевищує еквівалент 5000,00 доларів США.

Позивач зазначає, що враховуючи викладені обмеження повноважень генерального директора відповідача, про які було відомо як позивачу, так і відповідачу, при укладанні договору поставки №ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016 р., сторонами було прописано та закріплено в п. 7.9. обов'язок відповідача в строк до 30 грудня 2016 року надати позивачу належні та допустимі докази наданих загальними зборами відповідача у встановленому Статутом порядку повноважень генерального директора Жданюк Г.В. на укладання договору поставки №ТЕ 9/13.12.16 сума в гривнях якого (поставка аміачної селітри на суму 32229280,00 грн.) перевищує еквівалент 5000,00 доларів США.

Проте, єдиним документом наданим відповідачем позивачу є протокол №13/12-2016 від 13.12.2016 р., у відповідності до п. 2 порядку денного якого, генеральному директору ТОВ «Трайгон-Експорт» - Жданюк Г.В., були надані повноваження щодо укладання з ПрАТ «Украгро НПК» договорів поставки карбаміду на загальну суму 73463800,00 грн., проте будь-яких підтверджень щодо надання повноважень генеральному директору на укладання будь-яких правочинів з ПрАТ «Украгро НПК» з поставки аміачної селітри відповідачем у встановлений договором строк або в інший розумний строк надано не було.

За таких обставин, позивач вважає, що на момент укладання договору поставки №ТЕ 9/13.12.16 від 13.12.2016 р., і в майбутньому, представник відповідача, повноваження якого обмежені Статутом ТОВ «Трайгон-Експорт» на укладання правочинів сума яких становить більше 5000,00 доларів США, не отримав у встановленому Законом та Статутом відповідача повноважень на вчинення правочину з поставки аміачної селітри, загальна вартість якої становить 32229280,00 грн., що на його думку є підставою для визнання договору недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив поставку 1768,000 метричних тонн товару, що підтверджується залізничними накладними №43768092, №48243117, №48243083, №48233134, №48233126, №48233035, №48233019, №48232870, №43794148, №43801547, №48218218, №43908680, №43950153, №48676118, №48676084, №48691778, №48699938, №48699920, №44089811, №44103190.

Також обсяги і дати поставки зафіксовані в видаткових накладних № К145 від 07 лютого 2017 року, №К143 від 09 лютого 2017 року, № К136 від 10 лютого 2017 року, № 4179 від 22 лютого 2017 року, № 4221 від 26 лютого 2017 року, № К239 від 02 березня 2017 року, № К262 від 07 березня 2017 року, № 4331 від 11 березня 2017 року, № 4334 від 12 березня 2017 року.

Листом №83 від 21 березня 2017 року позивач підтвердив наявність проблем з поставкою товару, проте не зміг назвати реальних строків відновлення поставок.

Копії вищевказаних матеріалів долучені до матеріалів справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що строк поставки товару за договором закінчився 01 березня 2017 року, відповідач, згідно абз. 2 п. 5.1. договору, направив позивачу листи №231/03 від 23 березня 2017 року та № 051/04 від 05 квітня 2017 року з відмовою від непоставленої частини товару та вимогою повернути попередню оплату за нього на загальну суму 19906320,00 грн. Натомість позивач виступив із пропозиціями про укладення додаткових угод до договору, який наразі просить визнати недійсним, що також свідчить про те, що позивачем цей договір визнався та виконувався.

Зазначені вище факти свідчать про те, що сторони почали виконувати та виконували умови договору, до порушення позивачем зобов'язань з поставки товару, що підтверджується відповідними залізничними та видатковими накладними.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

У п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорндчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі № 3-68гс14 вбачається, що договір, підписаний директором з перевищенням повноважень, є дійсним, оскільки інша сторона за договором своїми діями схвалила договір.

Таким чином, позивач, здійснивши поставку 1768,000 метричних тонн товару, що підтверджується відповідними залізничними накладними, доводить факт того, що він вчинив дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору.

Тому, беручи до уваги наведене, посилання позивача на те, що сторонам правочину було відомо про відсутність повноважень у представника відповідача на вчинення такого правочину, оцінюється колегією суддів критично, оскільки позивач фактично виконував умови договору, який був схвалений загальними зборами учасників ТОВ «Трайгон-Експорт».

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою, договір укладений між сторонами є договором поставки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що ними усвідомлювався факт відсутності у уповноваженої особи відповідача обсягу повноважень на укладення договору. Проте, відповідачем долучено до матеріалів справи документи, які підтверджують факт здійснення позивачем поставки частини товару, що підтверджується залізничними та видатковими накладними. Крім того, матеріалами справи підтверджується факт ініціації позивачем укладення додаткових угод до договору.

Вказане свідчить про вчинення сторонами, в тому числі й позивачем, дій, спрямованих на виконання договору, що безпосередньо означає, що як позивачем, так і відповідачем договір було схвалено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір не може бути визнаний судом недійсним з підстав, визначених чинним законодавством України, а відтак позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2017 р. у справі №910/16809/17 залишити без змін.

Справу №910/16809/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк