КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Справа№ 910/13516/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Жук Г.А.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.

від позивача Клименко Р.Ю., договір б/н від 22.01.18

від позивача Клівасов А.О. довіреність № б/н від 03.01.18

від позивача Уміна С.Л. довіреність № б/н від 19.01.18

від відповідача Поліщук О.І. довіреність № 5297 від 01.11.17

розглянувши апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року

у справі № 910/13516/17 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки з причин, що не залежали від відправника/одержувача вантажу або експедитора, перевезення вантажу згідно договору №ДФ/Э-90020 від 31.12.2015 року не відбулося, вантаж було повернуто відправнику без повернення провізних платежів, та оскільки відповідач не здійснив коригування на особовому рахунку позивача суми провізних платежів після признання вищезазначеного перевезення таким, що не відбулось позивач просить суд зобов`язати відповідача внести зміни до особового рахунку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" шляхом відображення на ньому грошової суми 2 175 087, 80 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року у справі №910/13516/17 позов задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" №90000223, відкритого по регіональній філії "Донецька залізниця" Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів в сумі 2 118 307,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки перевезення вантажу не відбулося, то вимога Товариства про зобов'язання Залізниці внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми 2 118 307, 00 грн. залізничного тарифу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми 56 780, 80 грн. додаткових зборів суд першої інстанції зазначив, що оскільки Залізницею вчинялися дії щодо перевезення вантажу, то додаткові збори були правомірно стягнуті з Товариства. Крім того, позивачем недоведена необґрунтованість стягнення Залізницею 56 780, 80 грн. додаткових зборів.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року по справі №910/13516/17 та залишити позовні вимоги без розгляду.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що у рамках даної справи спірні відносини регулюються СМГС, яка є спеціальною нормою права і передбачає обов`язковість пред`явлення претензії та порядку її розгляду протягом 180 днів. Крім того, скаржник вказує, що даний спір є немайновим, відтак суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати з відповідача, замість повернення частини судового збору позивачу з бюджету.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі №910/13516/17 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року у справі №910/13516/17 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 25.01.2018 року.

22.01.2018 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відновлення на особовому рахунку грошових коштів в сумі 56 780, 80 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 25.01.2018 року відповідач надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу. Позивач надав усні пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією цього Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши дану справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.12.2015 Товариством (експедитор) і Залізницею (виконавець) укладено договір №ДФ/Э-90020 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі - Договір; а.с. 11-14).

Відповідно до п. 1.1. договору предметом Договору є проведення експедитором розрахунків з виконавцем за надані ним послуги з перевезення вантажів, порожніх власних та орендованих вагонів та інші послуги вантажовідправникам/вантажоодержувачам (далі - вантажовласникам).

Згідно з п. 1.3. договору цим Договором передбачаються умови оплати експедитором вартості послуг виконавцю (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збори за подачу і забирання вагонів і інші додаткові послуги) наданих вантажовласникам, при здійсненні експортно-імпортних та внутрішніх перевезень вантажів, а також інших послуг по договірним тарифам; діяльність сторін регламентується вимогами Статуту залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України (частина 1) (далі - Правила перевезень вантажів), Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів), іншими нормативними документами Укрзалізниці, що відносяться до перевезень вантажів, а також чинним законодавством України.

Як встановлено п. 2.1.3. договору виконавець зобов'язується для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відкрити для експедитора особові рахунки з присвоєнням єдиного коду платника № 9000223, №9000235.

Також, пунктом 3.1. договору встановлено, що розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається експедитором, виходячи із очікуваного обсягу перевезень вантажів та інших послуг на підставі діючих тарифів; плата за перевезення списується виконавцем на підставі перевізних документів і визначається у відповідності до розділу 2, 4 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею; плата за додаткові послуги за регульованими тарифами визначається у відповідності до розділу 3 Збірника тарифів з урахуванням коефіцієнтів; плата за додаткові послуги, які виконуються Залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 2 пункту 32 таблиці 5 Збірника тарифів, визначається згідно з затвердженими калькуляціями; за домовленістю сторін зазначається в доповненні до Договору; плата за користування вагонами та контейнерами, наданими на під'їзні колії, встановлюється згідно з розділом 6 Правил перевезень вантажів та визначається у відповідності до розділу 5 таблиць 1, 2 Збірника тарифів; збори за виконання інших додаткових операцій встановлюються, згідно з пунктом 10 розділу 3 Збірника тарифів; одержані кошти виконавець зараховує на особовий рахунок експедитора; у разі наявності заборгованості, пені, першочергово погашається заборгованість і пеня.

Відповідно до п. 3.2. договору у міру виконання перевезень та надання послуг вантажовласникам, виконавець відображає в особовому рахунку експедитора використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів.

У разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку використання коштів Експедитора Виконавець вносить відповідні зміни до його особового рахунку (пункт 4.1 Договору).

Як зазначає позивач, 10, 11 та 12 лютого 2017 року по накладним 10.02.2017 №№48374607. 48374680, 48374706, 48380075, 48380091, 48380117, 48380190, 48380208, 48380216, від 11.02.2017 №№48402879, 48402903, 48402929, 48402937, 48402945, 48402994, 48403000, 48403018, 48403026, 48403034, 48403059, 48403075, 48403083, 48403091, 48403141, 48403182, 48403208, 48403232, 48403281, 48403299, 48403356, 48403406, від 12.02.2017 №№48425367, 48425409, 48425417, 48425425, 48425433, 48425441, 48425458, 48425466, 48425474, 48425482, 48425508, 48425516, 48425524, 48425532, 48425540, 48425557, 48425573, 48425599, 48425607, 48425615, 48425623, та від 13.02.2017 №№48434815, 48446397, 48446421, 48446454, 48446462, 48446538, 48446546, 48446561, 48446587 , 48446595, 48446603,48446645 по ст. Комунарськ був прийнятий до перевезення у країни Західної Європи через прикордонні переходи Львівської залізниці вантаж - прокат плоский з заліза або нелегованої сталі завширшки 600 мм або більше, гарячої прокатки, неплакований, без покриття, інший, крім виділеного окремо (ГНВ - 72089080, ЄТСНВ - 324239) в 64 власних вагонах оперативного управління Товариства. Відправником виступало публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат".

Вказані вище накладні наявні в матеріалах справи. (а.с. 60-254).

Позивач також стверджує, а відповідач не заперечує, що за вказані перевезення відповідно до переліків філії "Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень" (далі - ЭРЦ) Залізниці від 10.02.2017 року №20170210, від 11.02.2017 року №20170211, від 12.02.2017 року №20170212, від 13.02.2017 року №20170213 з особового рахунку Товариства по регіональній філії "Донецька залізниця" Залізниці №9000223 були списані плата (далі - залізничний тариф) та додаткові збори у сумі 2 175 087,80 грн. (ПДВ - 0%). Номера накладних, номера вагонів, розмір залізничного тарифу та додаткових зборів по кожній накладній наведені у додатку до №1 до позовної заяви. (а.с. 10).

Як вбачається з листа №013-12 від 27.02.2017 року відправник - публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат", звернувся до начальника станції Комунарськ з проханням зазначене перевезення вантажу вважати такими, що не здійснилось. (а.с. 23-24).

Як зазначає позивач, що також не заперечується відповідачем, 05.03.2017 року вантаж було повернуто відправнику без повернення провізних платежів.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з претензією №3.5-512 від 27.03.2017 року в якій просив філію прийняти рішення про повернення зайво списаних грошових коштів за перевезення, яке не відбулося, в сумі 2 175 087, 80 грн. (а.с. 33-34).

У відповідь на вищевказану претензію регіональна філія "Донецька залізниця" Залізниці листом від 05.05.2017 №2007/1593 повідомила Товариство про те, що у зв'язку з тим, що підставою вимоги про повернення коштів стали дії працівників станції структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" розташованих на тимчасово непідконтрольній території, які з 16.03.2017 знаходяться на простої, розслідування та прийняття рішення про обґрунтованість вимог щодо повернення коштів є тимчасово не можливим; згідно з листом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" від 12.04.2017 №180 було проведено захоплення структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень"; крім того, на підставі наказу від 28.04.2017 №645-НЗ-1 структурні підрозділи "Донецька та Луганська дирекції залізничних перевезень" вилучаються зі складу регіональної філії "Донецька залізниця" Залізниці з 17.07.2017; на підставі викладеного, регіональна філія "Донецька залізниця" Залізниці просила поставитись з розумінням до створених обставин на регіональній філії, які унеможливлюють розслідування претензії Товариства в теперішній час до стабілізації ситуації. (а.с. 38).

В подальшому, задля врегулювання спірного питання, позивач направив відповідачу претензію №3.5-951 від 20.06.2017 року в якій просив прийняти рішення про повернення зайво списаних грошових коштів за перевезення, яке не відбулося, в сумі 2 175 087, 80 грн. (а.с. 39-40).

Проте, відповідач, листом від 11.07.2017 року №ЦЦО-13/516 повідомив Товариство про те, що претензії від 20.06.2017 року №3.5-948, №3.5-946, №3.5-947, №3.5-949, №3.5-945, №3.5-950 і №3.5-951 надіслано до регіональної філії "Донецька залізниця" за належністю для розгляду та надання відповіді як такі, що належать до компетенції зазначеної регіональної філії. (а.с. 46).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що обидві його претензії не були розглянуті відповідачем по суті, а грошові кошти у розмірі 2 175 087, 80 грн. не були поновлені на особовому рахунку позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу УкраїникКожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що по суті, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» зводяться до визнання за позивачем права на грошові кошти у сумі 2 175 087, 80 грн., так як з рахунку позивача (експедитора) за заплановане перевезення вантажу за маршрутом були списані грошові кошти у розмірі 2 175 087, 80 грн.

При цьому, з огляду на те, що позивач у позовній заяві просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 9000223, відкритого в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 2 175 087, 80 грн., враховуючи способи захисту, перелік яких наведений у ст. 16 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги про примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦКУ).

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з п. 1.2. "Правил розрахунків за перевезення вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 за № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085 плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

Виходячи з п. 2.1. Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахункові підрозділи залізниць здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг

Пунктом 2.3. Правил розрахунків встановлено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і відправником (одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору. Згідно з договором залізниця відкриває особовий рахунок кожному відправнику (одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

За п. 2.5. Правил розрахунків платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг (ч. 1 п. 2.6 Правил розрахунків).

У п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів зазначено, що розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Згідно з п. 3.2 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 у міру виконання перевезень та надання послуг вантажовласникам виконавець відображає в особовому рахунку експедитора використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, збирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів.

Відповідно до п. 4.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 у разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку використання коштів експедитора виконавець вносить відповідні зміни до його особового рахунку.

Таким чином, умовами Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 встановлено обов'язок відповідача вносити відповідні зміни до особового рахунку позивача у випадку неправильного відображення використання коштів на рахунку.

Колегія суддів зазначає, що позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. При цьому, суд оцінює обраний спосіб захисту з позиції його ефективності - можливості забезпечити відновлення порушеного права.

Так, враховуючи викладені позивачем у позовній заяві обставини справи, позивач скористався правом заявлення позову про зобов'язання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 2 175 087, 80 грн., враховуючи правову природу зобов'язань сторін за умовами Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 та порядок здійснення розрахунку за надані відповідачем послуги (п. 4.1 договору).

Тобто, оскільки заявлено позов предметом якого є неналежне виконання договору в частині взаєморозрахунків сторін і рішення суду вплине на майнові права та обов`язки сторін, даний позов є позовом майнового характеру. Відтак позивачем вірно обчислено і сплачено суму судового збору.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 1.2 Правил планування перевезень вантажів (Правила) перевезення вантажів залізницями здійснюються на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред'явленням, за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням - експедиторських організацій).

Отже, беручи до уваги умови п. 4.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 року, якими встановлено обов'язок відповідача внести зміни до особового рахунку позивача у випадку неправильного відображення в особовому рахунку позивача використання грошових коштів, розмір списаних з рахунку позивача грошових коштів (попередня оплата провізної плати) за заплановане перевезення у сумі 2 175 087, 80 грн. та розмір додаткових зборів, яка є вартістю за фактичне вчинення дій залізницею щодо перевезення (на суму 56 780, 80 грн.), місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, про недоведеність необґрунтованості списання залізницею 56 780, 80 грн. додаткових зборі та висновку , що відповідач зобов'язаний внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення на ньому грошових коштів у сумі 2 118 307, 00 грн., так як послуги з перевезення вантажу на вказану суму відповідачем надані не були.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не було дотримано процедуру досудового врегулювання спору оскільки не сплив строк (180 днів) для розгляду по суті надісланих позивачем претензій, у зв'язку з чим наразі у позивача відсутнє право на звернення з даним позовом до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ст. 5 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.03.2017 року позивач звернувся до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із претензією вих. № 3.5-512, в якій просив відповідача відновити на особовому рахунку позивача грошові кошти у сумі 2 175 087, 80 грн.

У відповідь на вказану претензію позивача Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надіслала позивачу листа від 05.05.2017 року, в якому повідомила про те, що підставою для вимоги про повернення коштів стали дії працівників станцій структурного підрозділу «луганська дирекція залізничних перевезень», розташованих на тимчасово непідконтрольній території, які з 16.03.2017 року знаходяться на простої, розслідування та прийняття рішення про обґрунтованість вимог щодо повернення коштів є тимчасово неможливим. Відповідач повідомив позивача про те, що згідно з листом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція» від 12.04.2017 № 180 було проведено захоплення структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень». Крім того, на підставі наказу від 28.04.2017 № 645-НЗ-1 структурні підрозділи «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» вилучаються зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 17.07.2017. На підставі викладеного, відповідач просив позивача поставитись з розумінням до створених обставин на регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», які унеможливлюють розслідування претензії позивача до стабілізації ситуації.

Також, відповідно до матеріалів справи, 20.06.2017 року позивач звернувся до відповідача (до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») із претензією вих. № 3.5-951, в якій просив відповідача відновити на особовому рахунку позивача грошові кошти у сумі 2 175 087, 80 грн.

Проте, у відповідь на вказану претензію ПАТ «Українська залізниця» надіслало позивачу листа від 11.07.2017 року, в якому повідомило позивача про те, що вказана претензія за належністю буде направлена на розгляд до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, перевезення вантажів не відбулося. Пунктом 1.3. договору встановлено, що діяльність сторін, що відноситься до перевезення вантажів регламентується вимогами Статуту залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України (частина 1) (далі - Правила перевезень вантажів), Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів), іншими нормативними документами Укрзалізниці, що відносяться до перевезень вантажів, а також чинним законодавством України.

Предметом позову є виконання відповідачем умов договору (п.4.1.) щодо правильного відображення в особовому рахунку позивача, яке регламентується Правилами розрахунків за перевезення вантажів, тому, колегія суддів вважає посилання відповідача на СМГС не доцільним, а в даному випадку слід надавати перевагу чинному законодавству України, яке регламентує спірні взаємовідносини.

Угода СМГС містить порядок вирішення спорів шляхом пред`явлення претензії щодо повернення перебору провізних платежів, але не стосується привального відображення в особовому рахунку.

П. 6.1. договору передбачено, що усі спірні питання з виконання умов цього договору вирішуються шляхом переговорів, а в разі недосягнення домовленості - у претензійно-позовному порядку.

Як передбачено ст. 130 Статут залізниць України пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії.

Частиною 4, ст. 131 Статуту залізниць України передбачено, що порядок заявлення і розгляду претензій з приводу платежів, зборів і штрафів, пов'язаних з перевезенням пасажирів, багажу і вантажів, установлюється правилами.

Згідно з ст. 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством.

Пунктом 2.10. Правил розрахунку за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Відповідно до п. 17 Правил заявлення та розгляду претензій затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334 про результати розгляду претензії залізниця повинна повідомити заявника в терміни, установлені статтею 135 Статуту залізниць України. У разі відхилення залізницею претензії у повідомленні вказуються підстави відхилення з посиланням на відповідні нормативні акти і документи, що обґрунтовують відхилення претензії. У повідомленні про визнання залізницею претензії вказується, у якій сумі претензія задовольняється.

Згідно з ст. 135 Статуту залізниць України претензія підлягає розгляду протягом 1 місяця.

Відтак, позивачем дотримано усіх умов чинного законодавства щодо врегулювання спірних правовідносин у претензійному порядку тому останнім правомірно заявлено позов оскільки відповідач ухилився від розгляду по суті та виконанню претензій позивача.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що претензія до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» вих. № 3.5-512 від 27.03.2017 року була направлена позивачем 06.04.2017 року (відповідно до відбитку печаток на описі вкладення у цінний лист. (а.с. 37), а позовна заява подана 08.08.2017 року . (том 1, а.с. 50).

Таким чином, Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» повинна була у строк до 06.05.2017 року розглянути вказану претензію позивача.

Також, колегія суддів звертає увагу, що претензія до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №3.5-951 від 20.06.2017 року була направлена позивачем 29.06.2017 року (відповідно до відбитку печаток на описі вкладення у цінний лист. (а.с. 45).

Таким чином, відповідач повинен був у строк до 29.07.2017 року розглянути вказану претензію позивача.

Проте, відповідач та Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» усунулися від розгляду претензій в місячний термін.

Відповідно до п. ж, ст. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії.

Як зазначалось вище, вантаж було повернуто відправнику без повернення провізних платежів 05.03.2017 року, з огляду на викладене, претензія позивача була заявлена своєчасно.

Відтак, колегія суддів зазначає, що позивачем було дотримано досудовий порядок врегулювання спору, передбачений Статутом залізниць України та Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Отже, часткове задоволення місцевим господарським судом позову є обґрунтованим, а доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та відповідно підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення бути не можуть.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відзив позивача на апеляційну скаргу містить вимоги про часткове скасування рішення суду першої інстанції та задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Проте, позивачем не було подано окремо апеляційної скарги,колегія суддів розглядає дану справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача щодо не дотримання претензійного характеру. Поданий позивачем відзив не відповідає вимогам ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 року у справі № 910/13516/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13516/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.01.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Г.А. Жук

М.Г. Чорногуз