КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 925/1105/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 22.01.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 (повне рішення складено - 06.11.2017)

у справі № 925/1105/17 (суддя - Пащенко А.Д.)

за позовом Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна"

до Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК"

про стягнення 741034 грн 62 коп,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" (надалі - відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі - 742 953 грн 71 коп, що включають в себе: 716 848 грн 60 коп - основного боргу у зв'язку з невиконанням відповідачем договору поставки № 95 і нездійсненням позивачу поставки аміаку рідкого в установлений у договорі строк, та невиконанням робіт по внесенню аміаку рідкого відповідно до договору підряду № 96 від 14.02.2017, а також позивач просив стягнути з відповідача 17 822 грн 76 коп - інфляційних втрат та 6 363 грн 26 коп - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.207 між позивачем та відповідачем було укладено пов'язані між собою договори поставки № 95 та підряду № 96; на виконання умов договору поставки № 95 позивач перерахував на рахунок відповідача передоплату в сумі 2 554 762,08 грн, а відповідач - поставив продукцію частково на суму 1 984 163,48 грн. Тобто відповідач не поставив в установлений строк продукцію на суму 570 598,60 грн. Відповідно до умов договору підряду № 96 відповідач зобов'язався виконати роботи по внесенню аміаку рідкого технічного на землях позивача, попередньо узгоджена вартість робіт за договором склала 655 650 грн, яку позивач попередньо перерахував відповідачу, однак останній виконав роботи частково, лише на суму 509 400 грн, сума переплати склала 146250 грн. За доводами позивача, загальна сума переплати за договорами складає 716 848,60 грн, що підтверджується зведеним актом звіряння взаємних розрахунків.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 (повне рішення складено - 06.11.2017) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" на користь Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" 570598,60 грн - боргу з попередньої оплати, 8558,98 грн - витрат на сплату судового збору. У решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що, на думку апелянта, судом першої інстанції було не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, що мають значення у справі, порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим, апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу та скатувати рішення суду першої інстанції, зодовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "УКРАГРО НПК" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Двома різними ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 та 27.11.2017 вказані апеляційні скарги було прийнято, об'єднано в одне апеляційне провадження та призначено до розгляду на 18.12.2017.

11.12.2017 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд забезпечити проведення судового засідання у даній справі у режимі відеоконференції. Вказане клопотання ухвалою від 11.12.2017 було задоволено, всі наступні судові засідання проводились в режимі відеоконференції.

Розгляд справи відкладався, зокрема, ухвалою від 18.12.2017 - на 22.01.2018.

15.01.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про виправлення описок.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 було задоволено відповідну заяву позивача та виправлено описки в описових частинах ухвал Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 та від 18.12.2017.

15.01.2018 через канцелярію суду від Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" надійшла відмова від апеляційної скарги в порядку ч. 4 ст. 266 ГПК України.

Київський апеляційний господарський суд 22.01.2018 прийняв відмову Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 у справі № 925/1105/17, закривши апеляційне провадження.

Таким чином, в судовому засіданні було розглянуто лише апеляційну скаргу Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 у справі № 925/1105/17 в межах, встановлених ст. 269 ГПК України.

В судовому засіданні 22.01.2018 представник позивача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.01.2018 проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.02.2017 Приватне акціонерне товариство "УКРАГРО НПК" (постачальник за договором) та Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" (як покупець) уклали договір поставки № 95 (надалі - договір № Р95), за умовами якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити в обумовлені договором строки покупцеві (одержувачу) товар, визначений в п. 1.2 цього договору (аміак рідкий, надалі - товар), а покупець - зобов'язався оплатити та прийняти цей товар.

Пунктами 1.2, 2.1. договору № Р95 визначено, що товар, що підлягає поставці згідно умов цього договору, є аміак рідкий ГОСТ 6221-90 в кількості 174,840 тонн загальною вартістю 2554762,08 грн. з урахуванням ПДВ.

В пункті 3.3 договору № Р95 вказано, що поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника протягом 60 днів із дати повної оплати товару. Постачальник самостійно визначає дату поставки кожної партії товару в межах періоду поставки.

За умовами пункту 4.1 договору № Р95 поставка товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати. Товар, що підлягає поставці, повинен бути повністю оплачений протягом трьох днів із дати укладення цього договору.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що на виконання цього договору позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі 2 554 762,08 грн за платіжним дорученням № 273 від 14.02.2017, що підтверджено відповідачем у акті звіряння взаємних розрахунків станом на 11.04.2017.

Відповідач поставив позивачу товар за наступними видатковими накладними: № Р552 від 03.04.2017 на суму 262139,28 грн, №Р553 від 05.04.2017 на суму 749011,12 грн, № Р563 від 07.04.2017 на суму 528223,80 грн, №Р570 від 08.04.2017 на суму 444789,28 грн, всього на суму 1984163,48грн. Таким чином, вартість недопоставленого відповідачем товару склала 570598,60 грн. Вказана обставина не заперечувалась сторонами ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду.

Окрім правовідносин за договором № Р95 між сторонами наявні й інші правовідносини. Так, 14.02.2017 Приватне акціонерне товариство "УКРАГРО НПК" (як підрядник) та Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" (як замовник) уклали договір підряду № Р96 (надалі - договір № Р96), за умовами якого відповідач зобов'язався за завданням позивача виконати роботи по внесенню аміаку рідкого технічного, спеціалізованою технікою підрядника на землях замовника, а останній - зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу.

В пункті 1.2. договору № Р96 сторони визначили, що роботи виконуються засобами підрядника із матеріалу (аміак рідкий технічний) замовника (в судовому засіданні 22.01.2018 в суді апеляційної інстанції ця обставина була підтверджена як відповідачем, так і позивачем).

Згідно пункту 2.2. договору загальна вартість робіт за цим договором склала 655 650,00 грн.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. орієнтовна дата початку виконання робіт: 25 березня 2017 року. Роботи повинні бути виконані в повному обсязі протягом 25 днів із дати початку їх виконання. В разі настання обставин, через які внесення рідкого аміаку не можливо, початок виконання та закінчення виконання робіт може бути відкладено на кількість днів існування таких обставин.

Місцевим господарським судом правомірно зазначено, що в цей же день 14 лютого 2017 року сторони підписали додаток № 1 до договору підряду № Р96, відповідно до якого сторони погодили місце та обсяги виконання робіт, норму внесення аміаку рідкого технічного, орієнтовну глибину його внесення.

Позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 655650,00 грн по платіжному дорученню № 274 від 14.02.2017, що підтверджується відповідачем у акті звіряння розрахунків станом на 11.04.2017, та не заперечується сторонами.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 10 квітня 2017 року замовник передав для виконання умов договору підряду № Р96, а підрядник - отримав 135790,0 кг аміаку рідкого технічного, який був внесений під час виконання робіт, загальна вартість яких склала 509 400 грн. Цим актом замовник підтвердив, що ніяких зауважень та претензій щодо якості виконаних робіт та повернутого матеріалу (щодо кількості або якості) у нього немає.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2017 позивач надіслав відповідачу лист № 155 з вимогою повернути перераховані кошти в сумі 570 598,60 грн у зв'язку з непоставкою аміаку рідкого та лист № 156 з вимогою повернути перераховані кошти в сумі 146 250 грн у зв'язку з невиконанням робіт по внесенню аміаку рідкого згідно договору підряду № Р96.

25.04.2017 позивач надіслав відповідачу претензію № 192 із вимогою в термін до 15.05.2017 здійснити погашення заборгованості в розмірі 570 598,60 грн, що виникла за договором № Р95 від 14.02.2017 та в сумі 146 250 грн, що виникла за договором № Р96 від 14.02.2017, з тих же підстав. За доводами позивача відповідач на його вимоги та претензію не відповів, кошти не повернув.

Таким чином, судом апеляційної інстанції було встановлено на виконання пп. г) п. 3 ч. 1 ст. 282 ГПК України, що позивач звернувся з даним позовом на захист свого майнового права, що було порушено відповідачем у зв'язку з невиконанням умов договорів № Р95 від 14.02.2017 та № Р96 від 14.02.2017.

Розглядаючи спір по суті у даній справі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідно до припису частини 2 статті 693 ЦК України вимога позивача про стягнення коштів в сумі 570598,60 грн є обґрунтованою і законною, підтвердженою належними доказами, та була задоволена місцевим господарським судом. Тоді як позовна вимога про повернення позивачу перерахованих коштів в сумі 146 250 грн у зв'язку з невиконанням робіт по внесенню аміаку рідкого згідно договору підряду № Р96 є необґрунтованою, як і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що спір, який виник між позивачем та відповідачем, стосується невиконання відповідачем умов договору № Р95 від 14 лютого 2017 року щодо поставки вказаного в ньому товару в установлений в договорі строк і об'ємі та невиконання відповідачем умов договору підряду № Р96 від 14 лютого 2017 року щодо виконання роботи по внесенню аміаку рідкого технічного на землях позивача. Вказані договори підписані повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, вони містять всі істотні умови для договорів даного виду, спори щодо дійсності названих договорів між сторонами відсутні.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується із зазначеними висновками та твердженнями місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Щодо виконання договору поставки № Р95 від 14 лютого 2017 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, передбачено обов'язок виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що факт отримання відповідачем коштів у сумі 2 554 762,08 грн та поставку останнім товару на суму 1 984 163,48 грн підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків, підписаним відповідачем. При цьому, сума непоставленого товару на суму 570598,60 грн відповідачем не заперечується та не було спростовано ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Згідно з положеннями договору № Р95 відповідач повинен був здійснити поставку товару протягом 60 днів із дати повної оплати, тобто не пізніше 14.04.2017, однак не виконав такого зобов'язання на загальну суму 570 598,60 грн.

Згідно частини 2 статті 693 ЦК України у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість, підтвердженість належними доказами, наявність у відповідача обов'язку повернути позивачу кошти за договором № Р95 у розмірі 570 598,60 грн.

Відносно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 146 250,00 грн боргу у зв'язку з невиконанням відповідачем суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що договір № Р96 від 14.02.2017 за своєю правовою суттю є договором підряду.

При цьому, позовні вимоги в цій частині обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем робіт по внесенню аміаку рідкого технічного.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 1.2. договору № Р96 сторони передбачили, що роботи виконуються засобами підрядника із матеріалу (аміак рідкий технічний) замовника. Тобто, сторонами в договорі погоджено покладення на позивача обов'язку з передачі відповідачу матеріалу (аміак рідкий технічний) для виконання замовленої за цим договором роботи.

З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2017 позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 655 650 грн відповідно до умов договору № Р96.

Відповідно до ч. 1 ст. 846, ч. 2 ст. 849 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. У разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Разом з цим, з акту приймання-передачі виконаних робіт від 10 квітня 2017 року, підписаному представниками позивача та відповідача і скріпленому їх печатками, вказано, що замовник передав для виконання умов договору підряду № Р96, а підрядник отримав 135 790,0 кг аміаку рідкого технічного, який був внесений під час виконання робіт, загальна вартість виконаних робіт склала 509 400 грн. В дану акті позивач (замовник) підтвердив, що ніяких зауважень та претензій щодо якості виконаних робіт та повернутого матеріалу (щодо кількості або якості) у нього немає.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було за договором № Р96 виконано роботи на суму 509 400 грн, що фактично відповідає обсягам аміаку рідкого технічного (у розмірі 135 790,0 кг), який було передано позивачем - відповідачу.

Доказів передачі аміаку рідкого технічного для виконання відповідачем залишку невиконаних робіт на суму 146 250,00 грн матеріали справи не містять.

А з урахуванням положень 1.2. договору № Р96 (в частині обов'язку передачі позивачем аміаку для виконання відповідачем робіт), тобто вчинення конклюдентних дій позивачем, що передують виконанню відповідачем своїх зобов'язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність доказів в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України доказів надання відповідачу аміаку рідкого технічного в достатній кількості для виконання роботи в повному об'ємі. Тобто позивач не подав доказів того, що відповідач не виконав замовлену йому роботи через свою вину.

При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначив, що доводи позивача про те, що виконання договорів № Р95 та № Р96 пов'язано між собою є необґрунтованими, оскільки вказана обставина не вбачається з тексту названих договорів це не вказано і з їх змісту, а тому така пов'язаність не прослідковується.

Згідно з ч. 3 ст. 220 ГК України, ч. 4 ст. 612 ЦК України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Згідно частини 1 статті 221 ГК України та частини 1 статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язанням перед кредитором.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно вказав, що зобов'язання підрядника щодо здачі робіт замовнику в обумовлені договором № Р96 строки передбачають належне виконання позивачем свого обов'язку в частині передачі відповідачу аміаку рідкого технічного в достатній кількості для виконання роботи в повному об'ємі.

А тому місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 146 250,00 грн боргу.

Окрім суми основного боргу, позивач просив також стягнути нараховані на суму основного боргу 3% річних в розмірі 6 363,26 грн та інфляційні втрати в розмірі 17 822,76 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом передбачено право кредитора вимагати від боржника сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Натомість стягнення з відповідача суми попередньої оплати, сплаченої за Договором, не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не для виконання грошових зобов'язань, а з інших підстав, в даному випадку - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

Разом з цим, застосування судами частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 5011-42/13539-2012 та в постанові Вищого господарського суду України від 17 червня 2015 року у справі № 923/996/14).

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму попередньої оплати. А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції у розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 у справі № 925/1105/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 у справі № 925/1105/17 - без змін.

3. Матеріали справи № 925/1105/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.01.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк