КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 910/24880/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Романова Ю.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Пелепецький В.Д. довіреність № б/н від 24.04.17

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року (повний текст складено 20.10.2017 р.)

у справі № 910/24880/15 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд"

2. Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"

про стягнення боргу, неустойки, ціна позову 25 037 922,28 грн., -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (далі - відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (далі - відповідач-2) заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії: 3611903,86 доларів США (з яких 3370544,00 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 241359,89 доларів США процентів за користування кредитом) та 16921371,59 грн. (15723403,76 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту та 1197967,83 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом) (т. І, а.с. 3-6, 188-192).

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі № 910/24880/15 позов ПАТ "Сбербанк" задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів 3370554 доларів США боргу за кредитом, 241359,86 доларів США боргу по процентах, 174934,53 грн. витрат з оплати судового збору. У в іншій частині позову відмовлено (т.ІІІ, а.с.255-258).

30 жовтня 2017 року ПрАТ "Харківський коксовий завод" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі № 910/24880/15, в якій просить оскаржуване рішення скасувати у частині задоволення позову та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Також у апеляційній скарзі ПрАТ "Харківський коксовий завод" просив:

- залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Термолайф" (поручителя); і на стороні відповідача - заставодавців ПрАТ "Термолайф", ТОВ "Менеджмент логістік компані", ТОВ "Аромасервіс", Акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю "Carbo Trading Limited";

- скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали від 04.08.2017;

- витребувати у позивача та відповідача-1 первинні докази і пояснення про нараховані відсотки за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 за період з 01.08.2015 по 30.09.2015, фактично сплачені та відображені у власних обліках (т.IV, а.с. 42-35).

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильним застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ "Харківський коксовий завод" у справі № 910/24880/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А.

17 листопада 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПрАТ "Харківський коксовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 р. у справі № 910/24880/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А. та призначено до розгляду на 13 грудня 2017 року.

13 грудня 2017 року від ТОВ "Коксотрейд" надійшов відзив на заяву про скасування заходів забезпечення позову, у якому він просив зазначену заяву задовольнити (т.IV, а.с. 56-60).

13 грудня 2017 року від ТОВ "Коксотрейд" та ПАТ "Сбербанк" надійшли відзиви на апеляційну скаргу (т.IV, а.с. 61-79, 89-95/зворот).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2017 року задоволено заяву позивача та відповідача-1 про продовження строку розгляду справи на 15 днів і клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 16 січня 2018 року.

15 січня 2018 року від відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у якому він просив зупинити провадження у справі № 910/24880/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 922/5740/15 (т.IV, а.с. 104-105).

16 січня 2018 року від ТОВ "Менеджмент логістік компані" надійшла заява про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (т.IV, а.с. 130-132).

16 січня 2018 року від Акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю "Carbo Trading Limited" надійшла заява про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (т.IV, а.с. 145-148).

16 січня 2018 року у судовому засіданні представники ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" надали пояснення по суті спору, а також підтримали викладені у апеляційній скарзі клопотання, а також заяви ТОВ "Менеджмент логістік компані" і Акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю "Carbo Trading Limited" про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Представник позивача у судовому засідання 16 січня 2018 року надав пояснення по суті спору, а також заперечував проти задоволення вищезазначених заяв та клопотань.

За результатами судового засідання 16.01.2018 р. оголошено перерву до 14:40, 22.01.2018 р.

22 січня 2018 року від ТОВ "Кокстотрейд" надійшло клопотання про зупинення провадження "у справі № 910/24880/15 до набрання законної сили судовим рішенням Касаційного господарського суду у складі Верховного суду за касаційною скаргою ТОВ "Аромасервіс" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.09.2017 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 р. у справі № 910/24880/15, якими позовну заяву товариства із самостійними вимогами на предмет спору залишено без розгляду" (т.IV, а.с. 166-168).

22 січня 2018 року від ТОВ "Кокстотрейд" надійшло клопотання про зупинення провадження "у справі № 910/24880/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 904/11194/15" (т.IV, а.с. 176-177).

22 січня 2018 року від ТОВ "Кокстотрейд" надійшло клопотання про продовження строку апеляційного оскарження та оголошення перерви у судовому засіданні (т.IV, а.с. 181-183).

Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву (ч. 6 ст. 216 ГПК України).

У судовому засіданні 22 січня 2018 року представник ПАТ "Сбербанк" надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Проти заявлених відповідачами клопотань - заперечував.

Представники ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" у судове засідання 22 січня 2018 року не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується судовою розпискою про оголошення перерви у судовому засіданні 16.01.2018 р. до 22.01.2018 р. (т.IV, а.с. 158).

За змістом ч. 3 ст. 216 ГПК України про перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання ухвалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

При цьому особи, що звернулись з відповідним клопотання про залучення їх у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору набувають такого процесуального статусу після вчинення відповідним судом дій щодо їх залучення. З огляду на викладене та враховуючи той факт, що клопотання про залучення третіх осіб та заяви про вступ третіх осіб у справі у судовому засіданні 16.01.2018 р. вирішено не було, повідомлення осіб, які заявили про вступ у справу та яких просили залучити відповідачі судом не здійснювалось.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 с. 13 ГПК України, у чинній редакції, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

22 січня 2018 року від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т.IV, а.с. 163-165).

Розглянувши клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України, на яку у клопотанні про відкладення посилається представник відповідача-2, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч. 11 ст. 270 ГПК України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене відповідач-2 не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво.

При цьому представником відповідача-2 не доведено неможливості здійснення такої заміни представника або здійснення самопредставництва особи, яку він представляє, а також факту неможливості розгляду справи без участі відповідача-2.

Представник ПАТ "Харківський коксовий завод" (адвокат Дикий Ю.О.) обґрунтовував клопотання про відкладення розгляду справи неможливістю зазначеного представника прийняти участь у призначеному 22.01.2018 р. на 14:40 судовому засіданні у зв'язку з відрядженням у м. Дніпро, з посиланням на роздруківку посадочного документа ПАТ "Укрзалізниця", у якому зазначено час відправлення з м. Київ 22.01.2018 "07:13" та час прибуття у м. Дніпро 22.01.2018 "12:51". Клопотання представника ПАТ "Харківський коксовий завод" про відкладення розгляду справи подано через канцелярію суду 22.01.2018 р. о 13:45 та підписано адвокатом Диким Ю.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційну скаргу ПрАТ "Харківський коксовий завод" прийнято до провадження колегії суддів ухвалою від 17.11.2017 р. і під час дії попередньої редакції ГПК України ухвалою 13.12.2017 р. задоволено клопотання позивача і відповідача-1 про продовження розгляду справи на 15 днів на підставі ст. 69 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Отже строк розгляду апеляційної скарги закінчується 30.01.2017 р.

Враховуючи те, що представником відповідача-2 не доведено наявності підстав неможливості відповідача-2 прийняти участь у судовому засіданні (шляхом самопредставництва або залучення іншого представника), з метою недопущення порушення процесуальних строків та те, що діючою редакцію ГПК України можливості продовження строку розгляду апеляційної скарги не передбачено, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

Розглянувши викладене в апеляційній скарзі клопотання про витребування у позивача та відповідача-1 первинних доказів і пояснення про нараховані відсотки за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 за період з 01.08.2015 по 30.09.2015 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Пунктом 4 частини 2 зазначеної статті встановлено, що у клопотанні повинно бути зазначено заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Тобто заявляючи клопотання про витребування доказів, стороною, якою заявлено таке клопотання має бути обґрунтовано те, що заявленим до витребування доказом може бути підтверджено обставини, що входять до предмету доказування, вжиття заходів щодо їх отримання, причини неможливості самостійного вчинення зазначених дії та обставини неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Поряд з цим, відповідачем-2 доказів вищезазначених обставин зазначено не було.

При цьому, у матеріалах справи наявні меморіальні ордери та виписки по рахунку позичальника, з яких можливо встановити наявність або відсутність заборгованості відповідача-1 за кредитним договором.

Враховуючи викладене колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про витребування.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі № 910/24880/15 до: вирішення справи № 922/5740/15; до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 904/11194/15; "до набрання законної сили судовим рішенням Касаційного господарського суду" колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України (якою обґрунтовані клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у справі № 904/11194/15 та до вирішення справі № 922/5740/15) суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини 1 статті 227 та пунктом 1 частини 1 статті 228 цього Кодексу (ч. 3 ст. 195 ГПК України).

Зазначені положення процесуального закону свідчать про відсутність у колегії суддів після початку розгляду справи по суті процесуальної можливості зупинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, оскільки такого повноваження ГПК України на стадії розгляду справи по суті не передбачено. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі до вирішення справ № 910/24880/15, № 922/5740/15, № 904/11194/15.

Крім того, за змістом п. 17.11 Прикінцевих положення ГПК України у редакції Закону України № 2147-VIII подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ГПК України не містить положень щодо необхідності передачі до суду касаційної інстанції матеріалів справи у випадку оскарження ухвали про повернення позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору після її перегляду у апеляційному порядку. Крім того, матеріали справи не містять доказів відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою зазначеної третьої особи, а тому у задоволенні клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі "до набрання законної сили судовим рішенням Касаційного господарського суду" також необхідно відмовити.

Розглянувши викладене у апеляційній скарзі клопотання відповідача-2 про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Термолайф", ТОВ "Менеджмент логістік компані", ТОВ "Аромасервіс", Акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю "Carbo Trading Limited", а також заяви ТОВ "Менеджмент логістік компані" і Акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю "Carbo Trading Limited" про вступ у справу третьої особи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Вказані клопотання та заяви мотивовані з посиланням на те, що ПрАТ "Термолайф", ТОВ "Менеджмент логістік компані", ТОВ "Аромасервіс", Акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю "Carbo Trading Limited" є поручителями відповідача-1 за кредитним договором № 28-В/12/66/ЮО, а тому розгляд вказаної справи може вплинути на їх права та обов'язки як поручителів.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з відповідача-1, як боржника та відповідача-2, як поручителя за кредитним договором.

За змістом чинного законодавства та того, що забезпечувальними договорами передбачено солідарну відповідальність поручителів з боржником, кредитор має право пред'явити вимоги, як до боржника, так і до будь-якого з поручителів. Право вибору особи до якої буде пред'явлено вимогу належить кредитору і вказане право у відповідній частині було реалізовано позивачем у даній справі.

При цьому доказів виконання поручителями та заставодавцями зобов'язань боржника за кредитним договором матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи і доказів того, що рішення у даній справі може вплинути на їхні права або обов'язки ПрАТ "Термолайф", ТОВ "Менеджмент логістік компані", ТОВ "Аромасервіс", Акціонерне товариство з обмеженою відповідальністю "Carbo Trading Limited" щодо однієї із сторін у даній справі.

Враховуючи викладене та відсутність процесуальної можливості для вчинення таких дій на стадії розгляду справи по суті, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні викладеного у апеляційній скарзі клопотання про залучення третіх осіб та поданих 16.01.2018 р. заяв про вступ у справу у якості третіх осіб.

З огляду на те, що клопотання ТОВ "Кокстотрейд" про продовження строку апеляційного оскарження та оголошення перерви у судовому засіданні обґрунтовано з посиланням на подання ТОВ "Менеджмент логістік компані" та "Carbo Trading Limited" заяв про залучення третіх осіб, необхідності, на думку представника відповідача-1, розгляду вказаних заяв з повідомленням зазначених осіб, та той факт, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність задоволення зазначених заяв (що виключає можливість задоволення вказаного клопотання з підстав яким його обґрунтовано), а також відсутність процесуальної можливості продовження строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи те, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників відповідачів, враховуючи той факт, що ними у попередніх засіданнях надавались пояснення по суті спору та щодо доводів апеляційної скарги, не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників відповідачів.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

04 вересня 2012 року між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", назву якого змінено на ПАТ "Сбербанк", та ТОВ "Коксотрейд" укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО, згідно з умовами якого позивач зобов'язався відкрити відповідачу-1 не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом 4466000 доларів США на строк з 04.09.2012 (п. 1.2.1 договору) з поступовим зменшенням по 01.09.2017, а відповідач-1 - повернути кредит та сплатити за його користування передбачені договором проценти (т.ІІІ, а.с. 135-145).

Тип процентної ставки, який застосовується у цьому договорі - змінювана процентна ставка (п. 1.3 Кредитного договору).

Відповідно до умов п. 1.4 Кредитного договору останнім днем дії кредитної лінії визначено 01 вересня 2017 р.

Сплата відповідачем процентів за користування кредитом відповідно до умов п.п. 6.1, 6.3 кредитного договору передбачена щомісячно не пізніше 3-х робочих днів, наступних за днем закінчення періоду. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

Розмір процентної ставки відповідно до умов п.п. 1.3.1-1.3.8 Кредитного договору становив 11,75 % річних, а у зв'язку з порушенням відповідачем-1 умов п. 3.4 договору на підставі п. 6.6 договору міг бути збільшений на 2 процентних пункти до 13,75 % річних.

У Додатку № 1 до Договору сторони передбачили порядок визначення процентної ставки по кредитному договору (т.І, а.с. 145/зворот-146/зворот).

В подальшому, сторони вносили зміни у Кредитний договір Додатковими договорами про внесення змін до цього договору: №1 від 22.01.2013 р. та №2 від 27.03.2013 р. (щодо забезпечення виконання зобов'язання), №3 від 19.04.2013 р. (щодо гарантій), № 4 від 30.12.2013 р. (щодо ліміту кредитної лінії), № 5 від 24.01.2014 р. (щодо забезпечення виконання зобов'язання), № 6 від 14.05.2014 р. (щодо ліміту кредитної лінії), № 7 від 30.09.2014 р. (щодо ліміту кредитної лінії та порядку і строку сплати процентів за користуванні кредитом), №8 від 13.11.2014 р. (щодо незастосування до позичальника штрафних санкцій за не проведення з 01.01.2014 по 30.11.2014 90 % виручки через відкриті у позивача рахунки за період з 01.07.2014 по 30.09.2014), № 9 від 20 січня 2015 р. (внесення змін до Додатку № 1 до договору "Порядок визначення розміру процентної ставки" та п. 6.3 Договору щодо порядку та строку сплати відсотків (т.І, а.с. 34-42, 124, 202-203).

Строк дії договору відповідно до умов п. 11.3 договору встановлений з дня його підписання до повного виконання зобов'язань за ним.

Забезпечення виконання зобов'язань позичальника (відповідача-1) врегульовано розділом 2 Кредитного договору, відповідно до пп. м). п. 2.1 якого належне виконання позичальником зобов'язань по цьому договору забезпечується порукою ПрАТ "Харківський коксовий завод" на повний розмір зобов'язань позичальника за цим договором.

04 вересня 2012 року між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", назву якого змінено на ПАТ "Сбербанк", як кредитором та ПрАТ "Харківський коксовий завод" (далі - відповідач-2), як поручителем укладено Договір поруки (т.І, а.с. 64-60, т.ІІІ, а.с. 148-151).

Підпунктом 2.1.1.1. Договору поруки (в редакції договору про внесення змін №2) визначено обсяг відповідальності поручителя (відповідача-2) за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р.

За змістом п. 4.1 Договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручи тель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залиша ються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за Основним догово ром не будуть виконані повністю.

Відповідно до п. 4.2 Договору поруки, передбачена ст. 2 цього Договору відповідальність поручителя наступає у випадку, як що боржник допустить прострочення виконання зобов'язань. В такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невико нання боржником зобов'язань, що зазначені в ст.2. цього Договору, та їх обсяг.

Поручитель протягом 10 календарних днів з моменту поштового відправлення йому Кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зо бов'язаний погасити заборгованість Боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні (п. 4.3 Договору поруки).

Цей договір набуває чинності з моменту його укладення в письмовій формі і припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов'язань, передбачених у ст. 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання (п. 6.4 Договору поруки).

Відповідачем-1 повідомленнями № 115714 від 05.09.2012 р. та №115963 від 06.09.2012 р. по системі "IFOBS" надіслано позивачу заявки на транш у розмірі 1363,52 доларів США та у розмірі 4444181,15 доларів США (т.І, а.с. 125, 126).

На виконання умов Договору № 28-В/12/66/ЮО та заявок відповідача-1 позивач перерахував відповідачу-1 загалом 4445544,67 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 30926215 від 05.09.2012 на суму 4444181,15 доларів США та №31129884 від 06.09.2012 р. на суму 1363,52 долари США (т.І, а.с. 127-128), а також виписками по особовим рахункам ТОВ "Коксотрейд" у АТ "Сбербанк Росії" за період з 04.09.2012 по 15.02.2016 (т.І, а.с. 208-212).

05 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача-1 з листом № 38/5/557 у якому повідомляв про збільшення відсоткової ставки на 2 % за кредитним договором з 01.01.2015 р. до 31.03.2015 у зв'язку з порушенням позичальником умов договору (т.І, а.с. 200).

03 листопада 2015 року позивач надіслав відповідачу-2 лист № 178/5/57-5 від 02.11.2016 р. у якому повідомляв про наявність у відповідача-1 простроченої заборгованості в т.ч. за кредитним договором № 28-В/12/66/ЮО про погашення заборгованості у розмірі простроченої заборгованості по погашенню основного зобов'язання (930000,00 доларів США), пені за прострочене основне зобов'язання (4105231,18 доларів США) та 653651,43 грн. пені за прострочені відсотки, а також просив погасити вказану заборгованість. Направлення цього повідомлення підтверджується наявними копіями списку згрупованих поштових відправлень та фіскального чеку від 03.11.2015 р. (т.І, а.с. 178, 179-180).

06 листопада 2015 року позивач надіслав відповідачу-1 лист № 10329/4/28-2 повідомлення-вимогу позичальнику про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором № 28-В/12/66/ЮРО разом з розрахунком заборгованості, відповідно до якого станом на 27.10.2015 заборгованість по кредиту становить 3370544,00 доларів США (з яких прострочені 1240000,00 доларів США), проценти 98462,82 доларів США (з яких прострочені 68853,53 доларів США), пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитною лінією 5918442,15 грн. та пеня за прострочення сплати процентів 715593,43 грн. Позивач вимагав сплатити зазначену заборгованість з урахуванням строку, що минув з дати на яку банк здійснив розрахунок і по дату повернення повної заборгованості за кредитом (т.І, а.с. 231-234, 231-242). Направлення вказаного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовим чеком (т.І, а.с. 235, 236).

27 листопада 2015 року позивач надіслав на адресу відповідача-2 лист № 11145/4/28-2 від 26.12.2015 повідомлення-вимогу поручителю про дострокове повернення всієї суми заборгованості в т.ч. за договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮРО від 04.09.2012 р. разом з розрахунком заборгованості. Вказаний лист мотивовано тим, що позичальник не виконує зобов'язання за забезпеченим порукою договором (т.І, а.с. 243-249). Направлення вказаного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовим чеком (т.І, а.с. 250, 251), а отримання 25.12.2015 рекомендованим повідомленням про вручення.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з позовом, позивач посилається на те, що всупереч умов укладеного між ним та ТОВ "Коксотрейд" договору про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО, позичальник не виконував обов'язку щодо своєчасної сплати одержаного кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у нього станом на 15.02.2016 р. виникла заборгованість за кредитом 3370544 доларів США та 241359,86 доларів США процентах. Оскільки виконання відповідачем-1 зобов'язання за кредитним договором забезпечене порукою відповідача-2, позивач просив, стягнути заявлену заборгованість з відповідачів солідарно.

У апеляційній скарзі ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" у відзиві на апеляційну скаргу посилались на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини, що мають значення для справи, а саме: в частині заперечення відповідачем-2 та ТОВ "Армасервіс" дійсності кредитного договору № 28-В/12/66/ЮО; встановлення обставин виконання кредитного договору; направлення поручителю письмового повідомлення про невиконання боржником зобов'язань; припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того на думку апелянта, судом: прийнято рішення про права і обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, необґрунтовано повернуто позовну заяву ТОВ "Армасервіс" та відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову, передчасно поновлено провадження, а також не взято до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у справах № 6-1161цс15 та № 6-43цс13 та висновок здійсненої на замовлення науково-правової експертизи, виконаної на запит відповідача-2.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач посилався на те, що: відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний недійсним; з посиланням на викладену у постанові Верховного Суду України у справі № 3-62гс10 позицію позивач з урахуванням положень договору поруки (п. 2.1.1.1, пп. к) п.3.1) зазначав, що сторонами узгоджено питання забезпечення обов'язків боржника, що можуть виникнути у майбутньому (що є результатом домовленості сторін, які в силу ст. 6 ЦК України вільні визначені умов договору); докази звернення з вимогою долучені до матеріалів справи; заміна назви позивача відбулась у відповідності до внесених до статуту змін; прийняття рішення у даній справі не впливає на права і обов'язки інших поручителів.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Право вимагати дострокове повернення заборгованості з підстав у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором передбачено пп. д) п. 8.3 цього Кредитного.

Наявними у матеріалах справи меморіальними ордерами та виписками (т.І, а.с. 127-128, 208-212) підтверджено факт надання відповідачу-1 кредиту. Відповідачами не спростовано факт прострочення відповідачем-1 станом на 15.02.2016 р. зобов'язання з повернення позивачу частини кредиту у розмірі 3370554 доларів США та сплати процентів у розмірі 241359,86 доларів США, доказів на підтвердження погашення зазначеної заборгованості - не надано.

Враховуючи викладене позивач на підставі положень пп. д) п. 8.3 Кредитного договору та вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України набув права вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 4.1 договору поруки та вимог ст.ст. 528, 543, 554 ЦК України відповідач-2, який поручився за виконання відповідачем-1 спірного кредитного договору, є солідарними боржником позивача поряд з відповідачем-1.

За змістом викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 р. у справі № 3-988гс15 правової позиції: "не вимагається згоди поручителя на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг його відповідальності не збільшується."

У постанові Верховного Суду України від 17.01.2011 р. у справі № 3-62гс10), зазначено: "якщо умовами договору поруки визначено обсяг відповідальності та передбачена можливість зміни розміру такої відповідальності та їх строків, то зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України."

Пунктом 4.1 Договору поруки передбачено, що поручи тель та боржник/ки залиша ються зобов'язаними перед Кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за Основним догово ром не будуть виконані повністю.

За змістом п. 6.4 договору поруки не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Пунктом 2.1.1. Договору поруки (в редакції договору про внесення змін № 2) визначено, що відповідальність поручителя перед кредитором включає зобов'язання, які були невиконані боржником (ТОВ "Коксотрейд") та які передбачені в т.ч. основним договором-1 (яким в силу положень п. 1 Договору поруки є Договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р.), з урахуванням всіх змін і доповнень до нього, в т.ч. з урахуванням договору про внесення змін №1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, №3 від 19.04.2013, №4 від 30.12.2013, №5 від 24.01.2014, №6 від 14.05.2014, зокрема, але не обмежуючись: - зобов'язання повернути кредитору кредит, наданий в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01.09.2017 р. за основним договором-1 з граничним лімітом кредитування в сумі 4466000,00 доларів США (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в основному договорі-1, а у випадках передбачених законодавством України та/або основним договором-1 та/або цим договором - достроково; зобов'язання в строк/и та в порядку, які передбачені в ст. 6 основного договору-1, а у випадках передбачених законодавством України та/або основним договором-1 та/або цим договором, до настання строків, зазначених у п. 6 основного договору-1 - сплатити/чувати кредитору проценти за користування кредитом за основним договором-1, які розраховуються за наступною формулою: R=LIBOR 6M+M. При цьому на момент укладання основного договору-1 розмір процентної ставки 11,75% за користування кредитом в доларах США та може змінюватись в подальшому в порядку і в строки, передбачені Основним договором-1, (з використанням зазначеної вище формули) до максимального розміру змінюваної процентної ставки (включно), встановленого в основному договорі-1 та який складає 20 % річних. В зв'язку з цим Сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та і порядку, зазначеному в п. 1.3., п. 6.6. Основного договору-1 та в Додатку №1 до Основного договору-1, відбувається автоматично і не потребує укладання між Сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього Договору та така зміна зобов'язання є погодженою Поручителем;"

Той факт, що у п.п. 2.1.1.1. Договору поруки сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах кредитного договору відбувається автоматично і не потребує укладення між сторонами будь-якого договору про внесення змін до цього договору та така зміна зобов'язання є погодженою поручителем та те, що зміна методу і порядку нарахування відсотків не є збільшенням обсягу відповідальності, свідчать про те, що поручитель надав згоду на збільшення відповідальності на момент укладення договору поруки, а тому доводи апеляційної скарги про збільшення відповідальності поручителя за кредитним договором, внаслідок чого порука є припиненою є безпідставними, а викладені у постановах Верховного Суду України, на які посилається апелянт, висновки застосуванню не підлягають з огляду на відмінність обставин даних справ.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачами не спростовано факту направлення 03.11.2015 р. на адресу відповідача-2 повідомлення про прострочення боржника № 178/5/57-5 від 02.11.2015 та повідомлення-вимоги поручителю від 26.11.2015 № 11145/4/28-2. При цьому розділом 4 договору поруки (у якому в т.ч. визначено порядок направлення повідомлень про порушення забезпеченого зобов'язання) не передбачено направлення повідомлення з описом вкладення. При цьому направлення вказаних листів підтверджено наявними у матеріалах справи копіями списку згрупованих поштових відправлень та фіскального чеку, а також опису вкладення у цінний лист, поштовим чеком та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно 3370554 доларів США боргу за кредитом, 241359,86 доларів США боргу по процентах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення АТО забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 р. юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція.

З матеріалів справи слідує, що заявлені до стягнення суми пені нараховані з жовтня 2014 по лютий 2016 років.

Розпорядженням КМУ від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється АТО, який наведено у додатку до цього розпорядження і у якому зазначено м. Донецьк.

Розпорядженням КМУ від 05.11.2014 р. № 1079-р дію розпорядження КМУ № 1053-р зупинено.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.02.2015 р. місто Донецьк віднесене до переліку населених пунктів, де проводиться антитерористична операція. У зв'язку з прийняттям цього розпорядження, втратило чинність розпорядження № 1053-р.

Розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.02.2015 р. м. Донецьк, в якому відповідач проводив свою господарську діяльність, віднесене до переліку населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, то нарахування позивачем заявленої до стягнення пені у період дії вказаного розпорядження є незаконним, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

Те, що у серпні - вересні 2015 року дію розпорядження № 1053-р було зупинено, свідчить про відсутність переліку населених пунктів, на території яких здійснюється АТО. Тому направлення позивачем сплачених відповідачем-1 відсотків в рахунок погашення неустойки не суперечить п. 9.4 кредитного договору щодо черговості погашення вимог, а тому доводи апелянта у вказаній частині є безпідставними.

З огляду те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом першої інстанції відсутні.

Щодо доводів відповідачів про необхідність скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали від 04.08.2017 р. (т.ІІ, а.с. 68-80) з підстав того, що майно на яке накладено арешт належить ПрАТ "Слобожанський коксовий завод", який не є учасником даної справи слід зазначити наступне.

Відповідачі посилаються на те, що право власності на необоротні матеріальні активи, на які накладено арешт, перейшло до ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" внаслідок виділу вказаного підприємства з ПрАТ "Харківський коксовий завод" згідно розподільчого балансу станом на 12.10.2015.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Наявні у матеріалах справи докази (т.ІІІ, а.с. 9-12, 13-16, 17-18) не свідчать про те, що за розподільчим балансом до ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" від відповідача-2 перейшло право власності саме на те майно, не яке накладено арешт на підставі ухвали про забезпечення позову.

Натомість довідкою вих. № 1509 від 12.09.2012 р. ПрАТ "Харківський коксовий завод" підтвердив позивачу наявність у власності та на балансі майна зазначеного у цій довідці (т.ІІ, а.с. 24-58). І вказане майно є саме тим, га яке ухвалою від 04.08.2017 р. накладено арешт, тому доводи відповідача-2 у вказаній частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що Кредитний договір № 28-В/12/66/ЮО підлягає визнанню недійсним є безпідставними оскільки апелянтом не обґрунтовано зазначені доводи належними та допустимими доказами. При цьому у випадку визнання відповідного договору недійсним у судовому порядку, зацікавлена сторона не позбавлена права звернутись за переглядом відповідного рішення за нововиявленими обставинами та здійсненням повороту виконання судового рішення.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції необґрунтовано повернуто позовну заяву ТОВ "Армасервіс", яке є майновим поручителем позичальника, є безпідставними оскільки вказаним обставинам вже була надана оцінка у постанові Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 р. у справі № 910/24880/15.

Статтею 554 ЦК України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарної відповідальності один перед одним. Відтак, кредитор має право пред'явити вимоги до кожного із поручителів окремо на підставі відповідного договору поруки (постанова ВСУ від 11.11.2014 у справі № 919/699/13).

Отже саме кредитору надано право вибору особи за рахунок якої будуть задоволені відповідні вимоги за відповідним договорами. Матеріали справи не містять доказів виконання зобов'язань відповідача-1 за спірним кредитним договором його поручителями, а тому колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом прийнято рішення про права і обов'язки осіб (інших поручителів), не залучених до участі у справі.

За змістом ч. 1 ст. 79 ГПК (у редакції чинній станом на момент поновлення провадження у справі) господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Предметом розгляду справи № 922/5740/15 було визнання поруки припиненою. При цьому враховуючи той факт, що суд першої інстанції під час розгляду справи № 910/24880/15 не був позбавлений можливості самостійного встановлення обставин припинення або чинності поруки (що і було зроблено останнім), доводи апеляційної скарги про передчасність поновлення провадження є безпідставними.

Колегія суддів зазначає про безпідставність посилань апелянта на те, що у рішенні Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2017 у справі № 646/9179/16-ц надано оцінку зміні умов договору, оскільки зазначене рішення стосується визнання припиненим іншого договору поруки, укладеного з іншим поручителем.

Відповідно до ст. 109 ГПК України (у редакції чинній станом на момент апеляційного перегляду) висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

Редакція ГПК України, що діяла станом на момент прийняття рішення взагалі не надавала доказової силу висновками науково-правової експертизи проведеної, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок виконаної на запит відповідача-2 науково-правової експертизи є безпідставним.

Також колегія суддів зазначає про те, що посилання апелянта на наявність справи № 922/5438/15 не впливає на результат розгляду справи № 910/24880/15 оскільки апелянтом не доведено того факту, що предметом розгляду у справі № 922/5438/15 про стягнення заборгованості з іншого поручителя є аналогічні до вказаної справи вимоги.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 р. у справі № 910/24880/15 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що у тексті оскаржуваного судового рішення допущено технічну помилку у назві підприємства відповідача-2, а саме замість "Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" у тексті зазначено "Приватного акціонерного товариства "Харківський кокосовий завод".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

За змістом ч. 4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 р. у справі №910/24880/15 підлягає зміні шляхом заміни у вступній, описовій, мотивувальній і резолютивній частині тексту рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі №910/24880/15 назви підприємства: з "Приватного акціонерного товариства "Харківський кокосовий завод" на правильну назву - "Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод".

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ч. 4 ст. 277, ст.ст. 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі № 910/24880/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі №910/24880/15 змінити.

3. Замінити у вступній, описовій, мотивувальній і резолютивній частині тексту рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі №910/24880/15 назву підприємства з "Приватного акціонерного товариства "Харківський кокосовий завод" на правильну назву - "Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод".

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у справі №910/24880/15 залишити без змін.

5. Справу №910/24880/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Дата складення повного тексту - 25.01.2018 р.