КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 924/675/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Замкова М.О., довіреність № 007.2Др-132-1217 від 28.12.2017;

від першого відповідача - Самощенко О.А., довіреність № 522 від 21.12.2017;

від другого відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №924/675/17 (суддя Трофименко Т.Ю., м. Київ, повний текст складено - 06.11.2017) за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" та Фізичної особи-підприємця Лучинського Віталія Михайловича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 про стягнення 32 999, 63 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" страхового відшкодування в сумі 31 499,63 грн.

Крім цього, позивачем було пред'явлено вимогу до другого відповідача - Фізичної особи-підприємця Лучинського Віталія Михайловича (власник транспортного засобу, водія якого було визнано винним у ДТП) про стягнення 1 500 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №924/675/17 позов задоволено частково; вирішено стягнути з першого відповідача на користь позивача 31 499,63 грн. страхового відшкодування; у задоволенні вимог до другого відповідача - відмовлено повністю.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "MАN", державний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПАТ "Страхова компанія "Країна".

Відмовляючи у задоволенні вимог до другого відповідача суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Не погодившись з прийнятим рішенням, перший відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №924/675/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на Звіт №9278 про оцінку колісного транспортного засобу (згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в тому числі ПДВ, складає 24 445,96 грн.) та зазначає, що визначена вказаним Звітом сума підлягає зменшенню на суми ПДВ (2 309, 99 грн.) та франшизи (500 грн.).

Таким чином, за доводами скаржника, ним було в повному обсязі сплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 21 635,97 грн., а висновок суду першої інстанції щодо стягнення 31 499,63 грн. апелянт вважає необґрунтованим.

Представник апелянта - першого відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив.

Другий відповідач та третя особа правом на участь своїх представників у судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; ухвали суду направлялись за адресами офіційного місцезнаходження вказаних осіб.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутньою в даному судовому засіданні від третьої особи до суду не надійшло.

Разом з тим, від другого відповідача до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Слід зазначити, що 15.12.2017 набрали чинності зміни внесені у Господарський процесуальний кодекс України Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII.

Підпунктом 9 пункту 1 Перехідних Положень установлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування, з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "MАN", державний номер НОМЕР_1, була застрахована публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9803994

(ліміт відповідальності відповідача: за шкоду по життю та здоров'ю - 200 000,00 грн., за шкоду по майну - 100 000,00 грн., франшиза - 500 грн.).

У місті Хмельницькому по просп. Миру зі сторони вул. Західно-Окружної 08.02.2017 о 08 годині 10 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля "MАN", державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності Лучинському Віталію Михайловичу, під керуванням ОСОБА_5., та автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, (який належить на праві власності публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз") під керуванням ОСОБА_7

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2017 у справі № 686/3292/17 ОСОБА_5. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ПП "Лучинський В.М.", що підтверджується, зокрема, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2017 у справі № 686/3292/17.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, якій належить публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз".

Позивач 20.02.2017 звернувся до першого відповідача із повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду.

Згідно з висновком судового експерта № 050/17 від 26 квітня 2017 року вартість матеріального збитку, заподіяного при дорожньо-транспортній пригоді володільцю автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, складає 47 708, 41 грн. (без ПДВ).

Позивач направив першому відповідачу лист з проханням перерахувати на його рахунок вказану суму, а також витрати у розмірі 1 500 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження (а.с.91).

Першим відповідачем на підставі Звіту ФОП Цурпаленко Є.В. №9278 про оцінку колісного транспортного засобу (згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в тому числі ПДВ, складає 24 445,96 грн.) прийнято Страховий акт (а.с.92), відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 21 635,97 грн. (24 445,96 грн. - 500 грн. франшизи - 2 309, 99 грн. ПДВ).

Вказана сума була перерахована на рахунок позивача першим відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 08.06.2017 №8776 (а.с.93).

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, вказує, що оскільки вартість ремонту автомобіля склала 53 135,60 грн., що підтверджується рахунком №КС000001041 від 23.05.2017 та актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №КН000000882 від 23.05.2017, розмір страхового відшкодування, який перший відповідач повинен сплатити складає 31 499,63 грн. (різниця між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою першим відповідачем сумою, тобто 53 135,60 грн. - 21 635,97 грн.).

З вимогою про стягнення вказаної суми з першого відповідача позивач і звернувся до суду. Крім цього, позивачем було пред'явлено вимогу до другого відповідача - Фізичної особи-підприємця Лучинського Віталія Михайловича (власник транспортного засобу, водія якого було визнано винним у ДТП) про стягнення 1 500 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля.

Судом першої інстанції визнано вимогу позивача про стягнення з першого відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 31 499,63 грн. обґрунтованою; у задоволенні вимог до другого відповідача - відмовлено.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування, виходячи з наступного.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

У даному випадку, позивачем, як потерпілою особою, пред'явлено позов про стягнення страхового відшкодування до страховика, у якого особа, працівник якої завдав шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Перший відповідач суму страхового відшкодування позивачу сплатив частково у розмірі 21 635,97 грн.

Обґрунтовуючи розмір вказаної суми апелянт посилається на Звіт №9278 про оцінку колісного транспортного засобу (згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в тому числі ПДВ, складає 24 445,96 грн.) та зазначає, що визначена вказаним Звітом сума підлягає зменшенню на суми ПДВ (2 309, 99 грн.) та франшизи (500 грн.).

Таким чином, за доводами скаржника, ним було в повному обсязі сплачено позивачу суму страхового відшкодування.

Позивач, в свою чергу, вважає, що оскільки вартість ремонту автомобіля склала 53 135,60 грн., що підтверджується рахунком №КС000001041 від 23.05.2017 та актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №КН000000882 від 23.05.2017, розмір страхового відшкодування, який перший відповідач повинен сплатити складає 31 499,63 грн. (різниця між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою першим відповідачем сумою, тобто 53 135,60 грн. - 21 635,97 грн.).

При цьому, позивачем до суду першої інстанції також було надано Висновок №050/17 від 26 квітня 2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного при дорожньо-транспортній пригоді володільцю автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, складає 47 708, 41 грн.

Щодо вказаних доводів сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2017 у справі №910/6922/16.

У даному випадку позивачем пред'явлено до першого відповідача вимогу про стягнення страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що є правомірним з огляду на вищевикладене.

Так, відповідно до наданого позивачем Висновку №050/17 від 26 квітня 2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного при дорожньо-транспортній пригоді володільцю автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_2, складає 47 708, 41 грн. (без ПДВ).

При цьому, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику досліджуваного автомобіля внаслідок його пошкодження у ДТП була визначена у розмірі суми вартості відновлювального ремонту від цих пошкоджень, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні та величини втрати товарної вартості.

Застосування коефіцієнту фізичного зносу чітко вбачається із вказаного Висновку (сторінки Висновку 14,16,17).

Крім цього, згідно рахунку №КС000001041 від 23.05.2017 та акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №КН000000882 від 23.05.2017 вартість ремонту автомобіля склала 53 135,60 грн. (в тому числі ПДВ).

Отже, колегією суддів приймаються вказані докази як належні та як такі, що підтверджують заподіяння позивачу матеріального збитку саме в сумі 53 135,60 грн.

В свою чергу, наданий першим відповідачем Звіт №9278 про оцінку колісного транспортного засобу, згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в тому числі ПДВ, складає 24 445,96 грн. підставою для відмови у задоволенні позову бути не може, оскільки позивачем було понесені витрати на ремонт пошкодженого ТЗ саме в сумі 53 135,60 грн., а також враховуючи встановлену Висновком №050/17 від 26 квітня 2017 року, вартість матеріального збитку у розмірі 47 708, 41 грн. (без ПДВ).

Щодо доводів апелянта про необхідність зменшення суми страхового відшкодування на суму податку на додану вартість, слід зазначити наступне.

Згідно абзац. 2 ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, вказаною статтею передбачено, що у разі відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля безпосередньо на рахунок потерпілої особи сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Разом з тим, також вказується, що доплата суми ПДВ здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Позивачем доведено та документально підтверджено розмір і оплату понесених витрат на ремонт пошкодженого автомобілю, сума яких включає ПДВ, а тому перший відповідач повинен відшкодувати суму страхового відшкодування, яка включає в себе зазначений податок.

Таким чином, сума страхового відшкодування не підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість.

Разом з тим, колегією суддів визнаються обґрунтованими доводи скаржника про необхідність зменшення суми страхового відшкодування, присудженої до стягнення оскаржуваним рішенням, на суму франшизи, з огляду на наступне.

Частиною 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як вже вказувалося, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "MАN", державний номер НОМЕР_1, водія якого визнано винним у скоєнні ДТП, була застрахована публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9803994 (ліміт відповідальності відповідача: за шкоду по життю та здоров'ю - 200 000,00 грн., за шкоду по майну - 100 000,00 грн., франшиза - 500 грн.).

Отже, сума заявлена позивачем до стягнення з першого відповідача у розмірі 31 499,63 грн. (різниця між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою першим відповідачем сумою, тобто 53 135,60 грн. - 21 635,97 грн.) підлягає зменшенню на суму франшизи у розмірі 500 грн.

Судом першої інстанції наведеного враховано не було, що призвело до невірних висновків в частині стягнення з першого відповідача більше аніж є обґрунтованою суми.

За наведених обставин, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування. Таким чином, з першого відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 30 999, 63 грн. (31 499,63 грн. - 500 грн.).

В решті рішення суду першої інстанції залишається без змін. Так, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо необґрунтованості позовних вимог позивача до Фізичної особи-підприємця Лучинського Віталія Михайловича про стягнення 1 500 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля.

При цьому, колегія суддів вважає, що позивачем не визначено правової природи, заявленої до стягнення суми, а також необґрунтовано чому саме вказана особа має її відшкодувати.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позовних вимог у більшому аніж є обґрунтованим розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування. В решті рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №924/675/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №924/675/17 змінити в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" та Фізичної особи-підприємця Лучинського Віталія Михайловича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 про стягнення 32 999, 63 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А, ) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (29019, м. Хмельницький, пр. Миру, 41, ) 30 999 грн. 63 коп. страхового відшкодування та 1 503 грн. 04 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог до Фізичної особи-підприємця Лучинського Віталія Михайловича відмовити повністю.".

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (29019, м. Хмельницький, пр. Миру, 41, ) на користь публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А, ) 106 грн. 66 коп. судового збору за апеляційною скаргою.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 29.01.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко