ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.01.2018 Справа № 904/9497/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 904/9497/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА-ІН» (пров. Слобожанський, буд. 40, офіс 27, м. Дніпро, 49000),

до відповідача - Приватного підприємства «ГРАНД ТСМ» (вул. Привокзальна, буд. 25, м. Суми, 40022),

про стягнення 58010,33 грн. на підставі договору на поставку товару № 74 від 01.07.2015,

за участю представників:

позивача - Кожина В.В. за довіреністю № 80/11-17 від 01.11.2017,

відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 58010,33 грн., з них: основний борг за договором на поставку товару № 74 від 01.07.2016 року в сумі 36288,63 грн., пеню, нараховану на підставі пункту 6.7 договору, в сумі 21721,70 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав, в засідання суду не з'явився.

Копії ухвал від 17.11.2017 про порушення провадження у справі № 904/9497/17 та від 05.12.2017 про відкладення розгляду даної справи, що направлялась судом на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві, а саме: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Терьошкіна, буд. 2-А та на адресу, зазначену у Витягу Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 40022, м. Суми, вул. Привокзальна, буд. 25, повернуті відділенням поштового зв'язку на адресу Господарського суду Сумської області за закінченням терміну зберігання.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійсненого на запит господарського суду Сумської області, відповідач станом на 16.01.2018 знаходиться за адресою: 40022, м. Суми, вул. Привокзальна, буд. 25, тобто суд направляв відповідачеві копію ухвали від 05.12.2017 року у справі № 904/9497/17 за вказаною у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою.

А тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до пункту 9 частини першої Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-19 від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинністю цією редакцією Кодексу.

Згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи, що провадження у даній справі було порушено 17.11.2017, судом розпочато розгляд справи по суті, суд розглядає дану справу в порядку загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті за правилами Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням змін, які набрали чинності 15.12.2017.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

В силу вимог частини першої 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 року між сторонами у справі укладено договір поставки мінеральних добрив № 74 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар, вказаний у Специфікаціях, що є додатком до цього договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

За умовами пункту 4 договору, вартість цього договору складає грошову суму, яка складається з вартості товарів, наведених у видаткових накладних. Відповідач здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача з відстроченням платежу на 45 (сорок п'ять) календарних днів с дня отримання товару.

Відповідно до пункту 2 договору, поставка товару відповідачеві здійснюється транспортом та за рахунок позивача на підставі замовлення відповідача.

Укладений між сторонами договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2015 року. (пункт 10.1 договору).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він на виконання умов договору на поставку товару № 74 від 01.07.2015 року, поставив у власність відповідача товар, проте відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару своєчасно та в повному обсязі не виконав, у зв?язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар станом на 28.02.2017 складає 36288,63 грн.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов'язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов?язані поновити їх, не чекаючи пред?явлення їм претензії чи звернення до суду.

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними №№ А-0000932, А-0000934, А-0000935, А-0000936, А-0000937 від 11.07.2016; №№ А 00001001, А-00001002 від 18.07.2016; №№ А-00001056, А-00001057, А-00001058, А-00001060 від 25.07.2016; №№ А-00001118, А-00001119, А-00001120, А-00001121, А-00001122 від 01.08.2016; №№А-00001167, А-00001168, А-00001169, А-00001170 від 08.08.2016; №№ А-00001232, А-00001233, А-00001234, А-00001235 від 15.08.2016; №№ А-00001348, А-00001349, А-00001347 від 29.08.2016; №№ А-000013411, А-000013412, А-000013413 від 05.09.2016; №№ А-000013464, А-000013465, А-000013466 від 12.09.2016; №№ А-000013509, А-000013510, А-000013511 від 19.09.2016; № А-000013693 від 10.10.2016; №№ А-000013807, А-000013808, А-000013809, А-000013810 від 24.11.2016 та № А-0002267 від 12.12.2016, копії яких долучено судом до матеріалів справи. Зазначені первинні документи містять відомості щодо найменування відпущеного товару, його кількість, ціну та підписані представниками сторін.

Відповідач отримав поставлений позивачем товар без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, покупець (відповідач) зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення умов договору на поставку товару № 74 від 01.07.2015 року та вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар не розрахувався в повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Позивачем направлено відповідачеві вимогу № 25/03-17 від 09.03.2017 року з вимогою сплатити заборгованість, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 36288,63 грн. не заперечується відповідачем (буд-яких заперечень щодо позову до суду не подано), тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 36288,63 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

За несвоєчасну оплату одержаного товару, позивач вимагає стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пеня та інші нарахування у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного товару у вигляді стягнення пені передбачена пунктом 6.7 зазначеного вище договору поставки, згідно якого за порушення строків оплати товару відповідач зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, установленої в цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач має право вимагати від відповідача сплатити пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості. Пеня нараховується за весь період прострочення з дати закінчення строку оплати кожного відповідного рахунку до моменту повної оплати відповідачем ціни договору.

Частина шоста статті 232 Господарського кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами вищевказаного договору поставки, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 21721,70 грн. за періоди: з 27.10.2017 по 06.11.2017, з 25.05.2017 по 26.10.2017, з 14.04.2017 по 24.05.2017, з 28.10.2016 по 13.04.2017, з 16.09.2016 по 27.10.2016, з 29.07.2016 по 15.09.2016, з 24.06.2016 по 28.07.2016, з 27.05.2016 по 23.06.2016, з 23.04.2016 по 26.05.2016 та з 25.09.2016 по 22.04.2016 є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі вимог статей 549-552, 629 Цивільного Кодексу України.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 1600,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 178, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ГРАНД ТСМ» (40022, Сумська область, м. Суми, вул. Привокзальна, буд. 25, ідентифікаційний код 39487070) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА-ІН» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Слобожанський, буд. 40, офіс 27, ідентифікаційний код 37068436) заборгованість в сумі 36288,63 грн., пеню в сумі 21721,70 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 22 січня 2018 року.

Суддя Н.О. Спиридонова