ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа № 917/1556/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Пелипенко Н.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача - Кметик В.Я. - ордер ТР № 036158 від 10.11.2017,

відповідача - Павленко В.В. - дов. № 2 від 03.08.2017,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3594 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1556/17 (суддя Безрук Т.М., повний текст рішення складено 20.10.2017)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Тетяна-Захід", м. Тернопіль,

до Публічного акціонерного товариства "Полтавахолод", м. Полтава,

про визнання недійсною третейської угоди

ВСТАНОВИЛА:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Тетяна-Захід" (позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Полтавахолод" (відповідач), в якій просить визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п.12.1 розділу 12 Дистриб'юторського договору № 37/16 від 05 жовтня 2016р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Полтавахолод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Тетяна-Захід".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 р. по справі № 917/1556/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на п. 13.8 Дистриб'юторського договору № 37/16 від 05.10.2016, яким передбачено підписання кожної сторінки цього договору повноваженими представниками сторін. На думку позивача, не підписання кожної сторінки спірного договору є підставою для визнання недійсною третейської угоди.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його цілком обґрунтованим та законним, вважає, що судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач, зокрема, зазначає про те, що в даному випадку третейська угода була укладена сторонами у вигляді третейського застереження в п. 12.1 Дистриб'юторського договору № 37/16 від 05.10.2016, тому, на думку відповідача, враховуючи, що третейське застереження є невід'ємною частиною Дистриб'юторського договору № 37/16 від 05.10.2016, воно також є укладеним в письмовій формі.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та розглянувши матеріали справи в порядку ст. 269 ГПК України, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Полтавахолод" (відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Тетяна-Захід" (позивачем) укладено Дистриб'юторський договір № 37/16 ("Дистриб'юторський договір"), відповідно до якого відповідач (постачальник) зобов'язується передавати у власність позивача (дистриб'ютора) продукцію в асортименті та за ціною, погодженій сторонами в накладних, в кількості та з термінами, погодженими сторонами, а позивач зобов'язується приймати продукцію та оплатити її на умовах даного договору та додатків до нього.

В п. 12.1. Дистриб'юторського договору передбачено, що в разі недосягнення згоди між сторонами цього Договору усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з цього договору (правочину) або у зв'язку з ним або витікають з нього, у тому числі пов'язані з виконанням, порушенням, припиненням, дійсністю або недійсністю цього Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" (місцезнаходження: 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 8) у відповідності з його Регламентом, який є невід'ємною частиною третейського застереження. Місцезнаходження, найменування Сторін, місце та дата укладення третейського застереження, є тотожними до реквізитів, зазначених у цьому Договорі. Сторони домовились, що розгляд їх спору у третейському суді буде проходити тільки на підставі письмових матеріалів наданих сторонами, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Позивач просить визнати недійсною вказану третейську угоду (третейського застереження), оскільки вона укладена з недодержанням правил, визначених у ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

При цьому позивач посилається на те, що відповідно до п. 13.8. Дистриб'юторського договору кожна сторінка цього договору підписується повноважними представниками сторін. Сторони погоджуються з тим, що сторінка нього договору, яка не має підписів уповноважених представників сторін, є недійсною та не може бути підставою для встановлення будь-яких прав та обов'язків для сторін по ньому договору.

Позивач посилається на те, що сторінка Дистриб'юторського договору, яка містить умови п. 12.1. про передачу спору на вирішення Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз", сторонами даного договору не підписана як того вимагає п. 13.8. Договору; як наслідок умови п. 12.1. Дистриб'юторського договору є недійсними, та не можуть бути підставою для встановлення яких-небуть прав та обов'язків для позивача, зокрема, щодо передачі спору на вирішення до третейського суду.

З огляду на викладене, позивач посилається, що у зв'язку із недодержанням правил, передбачених ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження у п. 12.1. Дистриб'юторського договору, є недійсною.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання правочину недійсним викладені у ст. 203 ЦК України, та, зокрема щодо третейської угоди - у ст. 12 Закону України "Про третейські суди". Серед таких підстав немає такої як не підписання сторонами кожної сторінки договору. Таким чином, відсутні підстави для визнання спірного третейського застереження недійсним.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Законом України "Про третейські суди" встановлено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом (ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про третейські суди", третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Згідно абз. 1, 4, 6 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В п. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до абз. 1 ст. 13 Закону України "Про третейські суди", якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди.

У відповідності до ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що в даному випадку спірна третейська угода була укладена сторонами у вигляді третейського застереження в п. 12.1. Дистриб'юторського договору.

Матеріали справи свідчать, що спірний Дистриб'юторський договір підписаний позивачем та відповідачем, що не заперечується сторонами. Зокрема, сторони підписали останню сторінку договору, всі попередні не були підписаними. Тобто, мова не йде про заміну якоїсь однієї із сторінок договору. Свій примірник договору позивач суду не надав, посилаючись на його втрату.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Дистриб'юторський договір згідно ст. 207 ЦК України є таким, що вчинений у письмовій формі. А оскільки спірне третейське застереження є невід'ємною частиною Дистриб'юторського договору (викладене в п. 12.1 цього договору), то воно також є укладеним в письмовій формі.

Посилання апелянта на те, що всупереч п. 13.8 Дистриб'юторського договору сторонами не було підписано кожну сторінку цього договору, не свідчить про недійсність п. 12.1 цього договору, оскільки вимоги до письмової форми правочину викладені у ст. 207 ЦК України, де відсутні вимоги щодо підписання кожної сторінки правочину.

Разом з тим, нормами цивільного законодавства не надано права сторонам встановлювати додаткові вимоги до форми правочину.

Також, серед підстав для визнання правочину недійсним наведених у ст. 203 ЦК України, такої як не підписання сторонами кожної сторінки договору, зокрема щодо третейської угоди - у ст. 12 Закону України "Про третейські суди", не має. Нормами цивільного законодавства не надано права сторонам встановлювати в договірному порядку додаткові підстави для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази реальності укладення договору із врахування п. 12.1. щодо третейського застереження, не можливості відокремлення третейського застереження від Договору, вчинення сторонами на підтвердження реальності Договору відповідних дій (поставку товару, його сплату та прийняття повернутого товару,), не доведеності позивачем протилежного та не поданні жодних належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного третейського застереження недійсним.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що законними та обґрунтованими є обставини й матеріали справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, та приходить до висновку, що підстав для скасування рішення не має. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Тетяна-Захід", м. Тернопіль, на рішення господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1556/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1556/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 05.02.2018.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Пелипенко Н.М.