КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2018 р. Справа№ 910/13928/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Чорної Л.В.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Шевченко Т.О. - за договором;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? на рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2017 (дата підписання 22.09.2017)

у справі № 910/13928/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Торговий дім ?Полімер Трейдінг?

до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер?

про стягнення 247 625,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Торговий дім ?Полімер Трейдінг? (надалі - ТД ?Полімер Трейдінг?, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? (надалі - ТОВ ?Елас-Полімер?, відповідач) 214 788,00 грн. заборгованості за договором поставки, 8 797,89 грн. пені, 21 478,80 грн. штрафу, 2 560,51 грн. інфляційної складової боргу за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.ст. 526, 546, 549, 610-612, 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ч. 1 ст. 193, ст. 265 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив вартість товару, який позивач поставив йому 24.05.2017 року на загальну суму 160 032,00 грн. та 03.07.2017 року на загальну суму 54 756,00 грн. Зважаючи на те, що відповідач заборгованість не сплатив, позивач здійснив нарахування сум пені, штрафу у розмірі 10% від суми боргу та інфляційних втрат станом на 16.08.2017 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.09.2017 року у справі № 910/13928/17 позов задоволений повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 910/13928/17 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 60 032,00 грн. заборгованості за поставлений товар, 7 000,22 грн. пені, зменшивши її розмір на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, в задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю нарахування.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, і, що обставини, визнанні судом встановленими є недоведеними, а висновки не відповідають обставинам справи.

Скаржник вказує на те, що він не отримував ні копії позовної заяви позивача, ні ухвали суду про порушення провадження у справі, а отже не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Як зазначає скаржник, суд першої інстанції не пересвідчившись у наявності заборгованості станом на дату розгляду справи незаконно стягнув з відповідача уже сплачену ним суму у розмірі 154 756,00 грн. Крім того, судом не враховано, що за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки НБУ. Також, скаржник просить зменшити розмір нарахованих понад основну заборгованість штрафних санкцій та інших нарахувань обмежившись стягненням з відповідача пені у розмірі 7000,22 грн. Крім того, як вказує скаржник, у розрахунку позивача прострочення за накладною № 628 від 03.07.2017 на суму 54 756, 00 грн. становить рівно 30 днів, а отже штраф не підлягає нарахуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Хрипуна О.О., Чорної Л.В. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі у справі № 910/13928/17 до провадження, розгляд справи призначено на 22.11.2017.

22.11.2017 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Товариство з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? зазначило про безпідставність доводів апеляційної скарги, просило залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні 22.11.2017, на підставі ст. 77 ГПК України, у редакції, що діяла до 15.12.2017, оголошено перерву до 06.12.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017, у зв'язку із тим, що 06.12.2017 судове засідання не відбулось через перебування головуючого судді на лікарняному, розгляд справи призначений на 10.01.2018.

05.12.2017 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

11.12.2017 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги.

З 15.12.2017 набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Пунктом 9 Перехідних положень нової редакції ГПК України, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, у редакції, яка діє з 15.12.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З огляду на вказане, апеляційний господарський суд продовжує апеляційний перегляд справи № 910/13928/17 за правилами ГПК України у редакції, яка набула чинності 15.12.2017.

Представник позивача в судове заасідання 10.01.2018 не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю ?Торговий дім ?Полімер Трейдінг?, як постачальником, і Товариством з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер?, як покупцем, було укладено договір поставки № 2305/17, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах передбачених даним договором товар (партію товару) в кількості, асортименті та за цінами, вказаними у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 3.1. договору ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюється при поставці кожної партії товару та вказуються у специфікації та видатковій накладній, які підписуються сторонами.

Сума договору складається з суми всіх специфікацій (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору поставка товару (партії товару) здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання сторонами специфікації, якщо інший термін не вказаний у специфікації.

24.05.2017 сторонами підписано специфікацію № 1, відповідно до якої поставці за договором підлягає поліетилен HD 293-285 у кількості 4000 кг загальною вартістю 160 032,00 грн.

03.07.2017 сторонами підписано специфікацію № б/н, відповідно до якої поставці за договором підлягає поліетилен HD 293-285 у кількості 1500 кг загальною вартістю 54 756,00 грн.

Відповідно до п. 4 специфікацій визначено умови поставки: самовивезення товару протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання специфікації.

Відповідно до п. 5.1 договору приймання покупцем кожної партії товару по кількості здійснюється згідно товарно-супровідних документів, а по якості - згідно відповідним документам (сертифікатам якості) виробника товару.

Як свідчать матеріали справи позивач поставив відповідачу товар згідно видаткової накладної № 483 від 24.05.2017 на суму 160 032,00 грн. та згідно видаткової накладної № 628 від 03.07.2017 на суму 54 756,00 грн., загалом на загальну суму 214 788,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунок за отриманий товар здійснюється шляхом 100% вартості у безготівковому порядку на рахунок постачальника за кожну партію товару згідно умов погоджених в специфікації, що є невід'ємною частиною договору. Партією товару вважається товар, поставлений по одній специфікації. Порядок оплати покупцем товару (партії товару) визначається у специфікації, укладеній сторонами.

Пунктом 4 специфікацій визначено наступні умови оплати: товар має бути оплачений покупцем протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав зобов'язання по оплаті отриманого товару в повному обсязі у встановлений договором строк, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка на час звернення позивача з позовом до суду становила 214 788,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що 20.09.2017 відповідач сплатив позивачу 154756,00 грн. за поставлений йому товар згідно видаткових накладних № 483 від 24.05.2017 та № 628 від 03.07.2016, а саме: платіжним дорученням № 97 від 20.09.2017 - 100 000,00 грн. та платіжним дорученням № 96 від 20.09.2017 - 54 756,00 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача станом на день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення (21.09.2017) складала 60 032,00 грн. ( 214 788,00 - 154 756,00).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню частково, а саме підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 60 032,00 грн. основного боргу. В частині стягнення 154 756,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у редакції, яка діє з 15.12.2017, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 797,89 грн. пені, 21 478,80 грн. штрафу, 2 560,51 грн. збитків від зміни індексу інфляції, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України ?Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань? платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України ?Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань? встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, згідно з п. 6.2 договору в разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобов'язань по оплаті товару за даним договором, покупець несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення до дня фактичної оплати. В разі прострочення покупцем оплати вартості товару більше 30 (тридцяти) календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми простроченого платежу.

Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати отриманого товару.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті отриманого товару відповідач своєчасно не виконав, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу пеню розмір якої за обґрунтованим розрахунком позивача становить 8 797,89 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів встановила, що він є арифметично вірним, відповідає вищенаведеним умовам договору та вимогам законодавства, а тому вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 8 797,89 грн. пені.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки прострочення з оплати товару мало місце понад 30 календарних днів, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 21 478,80 грн. штрафу.

Однак, колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду та виходить з наступного.

Зі змісту п. 4.1. договору та п. 4 специфікацій вбачається, що оплата здійснюється за кожну партію поставленого товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Отже, прострочення з оплати настає з 15 календарного дня з моменту отримання товару, тобто прострочення з оплати слід розраховувати за кожну окрему партію товару.

Пунктом 6.2. договору передбачено нарахування штрафу в разі прострочення покупцем оплати товару більше тридцяти календарних днів.

Колегією суддів встановлено, що прострочення відповідача по оплаті за товар, поставлений за видатковою накладною № 483 від 24.05.2017 на суму 160 032, 00 грн. настало з 08.06.2017 та станом на 16.08.2017 ( кінцева дата періоду нарахування позивачем штрафних санкцій) мало місце прострочення оплати більше 30 календарних днів, а тому позивачем правомірно нараховано штраф в сумі 16 003,20 грн. Однак, прострочення оплати за товар, поставлений за видатковою накладною № 628 від 03.07.2017 на суму 54 756,00 грн. розпочалось з 18.07.2017 та станом на 16.08.2017 (кінцева дата періоду нарахування позивачем штрафних санкцій) прострочення становило 30 календарних днів, а відтак у позивача були відсутні підстави для нарахування штрафу, передбаченого п. 6.2. договору в розмірі 5 475,60 грн., за прострочення оплати поставленого товару на суму 54 756,00 грн. за видатковою накладною № 628 від 03.07.2017.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення 16 003,20 грн. штрафу. В частині стягнення 5 475,60 грн. штрафу позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Умовами договору передбачено господарсько-правову відповідальність у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а отже відповідач лише один раз притягнутий до відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи ст. 625 ЦК України місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що прострочення відповідачем грошового зобов'язання є підставою для задоволення позовної вимоги про стягнення 2 560,51 грн. збитків від зміни індексу інфляції ( за обґрунтованим розрахунком позивача).

Колегія суддів вважає відсутніми підстави для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та зменшення розміру штрафних санкції, про що просить відповідач в апеляційній скарзі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що строк прострочення виконання зобов'язань відповідачем є незначним, збитки у позивача відсутні, розмір заявлених позивачем штрафних санкцій є значним та неспіврозмірним сумі заборгованості, стягнення з відповідача пені у розмірі 7000,22 грн. є достатньою мірою відповідальності відповідача.

Однак, колегія суддів зазначає, що розмір належних до сплати відповідачем штрафних санкцій є значно меншим суми заборгованості, відповідач не надав суду доказів того, що він докладав будь-яких зусиль для виконання зобов'язання щодо вчасної оплати вартості отриманого товару, та що порушення зобов'язання відповідачем відбулось через тяжкий майновий стан.

Таким чином, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій є необгрунтованим, а тому не може бути задоволене.

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення відповідача належним чином про розгляд справи, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду від 22.08.2017 про порушення провадження у справі було надіслано відповідачу судом першої інстанції на адресу, що зазначена в позовній заяві а саме: 03148, м. Київ, вул. Комісара Рикова, 2А, офіс 4, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача 154 756,00 грн. основного боргу та в частині стягнення 5 475,60 грн. штрафу. Провадження у справі в частині стягнення 154 756,00 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, а в частині стягнення 5 475,60 грн. штрафу в позові слід відмовити. З огляду на зазначене, позов підлягає задоволенню частково.

Скаржник в апеляційній скарзі просить також розподілити судовий збір та понесені відповідачем витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на послуги адвоката відповідач надав суду копії договору № 11 від 02.10.2017 про надання правової допомоги, укладений з адвокатом Шевченко Т.О., Акту № 1 від 07.10.2017 виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, квитанції про оплату 12 000 грн. за послуги, надані за договором № 11 від 02.10.2017 про надання правової допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім'я Шевченко Тетяни Олександрівни.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 231, 233, 269, 270, 273, 275, 277, 278, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? на рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 910/13928/17 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 910/13928/17 скасувати частково.

3. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? (03148, м. Київ, вул. Комісара Рикова, 2А, офіс 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Торговий дім ?Полімер Трейдінг? (01135, м. Київ, вул. Жилянська, будинок 101, ) 60 032 (шістдесят тисяч тридцять дві) грн. 00 коп. основного боргу, 8 797 (вісім тисяч сімсот дев'яносто сім) грн. 89 коп. пені, 16 003 (шістнадцять тисяч три) грн. 20 коп. штрафу, 2 560 (дві тисячі п'ятсот шістдесят) грн. 51 коп. збитків від зміну індексу інфляції, 1 310 (одна тисяча триста десять) грн. 90 коп. судового збору за подання позовної заяви.

В частині стягнення 5 475 (п'ять тисяч чотириста сімдесят п'ять) грн. 60 коп. штрафу відмовити.

В частині стягнення 154 756 (сто п'ятдесят чотири тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. основного боргу провадження у справі закрити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ?Торговий дім ?Полімер Трейдінг? (01135, м. Київ, вул. Жилянська, будинок 101, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Елас-Полімер? (03148, м. Київ, вул. Комісара Рикова, 2А, офіс 4, ) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 83 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 8 191 (вісім тисяч сто дев'яносто одна) грн. 95 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

5. Матеріали справи № 910/13928/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 30.01.2018.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Л.В. Чорна

О.О. Хрипун