КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 910/21805/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 22.01.2018 р.

розглянувши апеляційну скаргу Львівської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р.

у справі №910/21805/16 (Головуючий суддя Балац С.В., судді Підченко Ю.О., Якименко М.М.)

За позовом: Львівської міської ради;

до 1. Львівської обласної ради;

2. Львівської обласної державної адміністрації;

3. Приватного акціонерного товариства "Авіас Плюс";

4. Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОТРЕЙД ЕКСПО";

про: визнання недійсним рішення, розпорядження, державного акту та договорів.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Львівська міська рада звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 20.09.2017р. по справі №910/21805/16 повністю та прийняти нове рішення яким:

Визнати недійсним Рішення №408 "Про попереднє погодження місця розташування об'єктів будівництва", видане Львівською обласною радою 28 грудня 2000 року в частині погодження продажу та уповноваження Львівської обласної державної адміністрації на здійснення продажу земельної ділянки на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га

Визнати недійсним Розпорядження за №95 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові", видане Головою Львівської обласної державної адміністрації 05 лютого 2001 року в частині продажу земельної ділянки на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га.

Визнати недійсним Договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0.15 га на вул. Янева - Володимира Великого, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстрований в реєстрі за № 33, укладений між Львівською обласною державною адміністрацією та Приватним акціонерним товариством "АВІАС ПЛЮС" 08 лютого 2001 року.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серія ЛВ №028640, виданий 13 квітня 2001 року Львівською обласною державною адміністрацією Приватному акціонерному товариству "АВІАС ПЛЮС" на підставі Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 05 лютого 2001 року №95 щодо земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення - для будівництва АЗС, яка знаходиться на території м. Львова, вул. Янева - Володимира Великого, зареєстрований в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю за № 9 кн.5-2.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 19 березня 2015 року Приватним акціонерним товариством "АВІАС ПЛЮС" з Публічним акціонерним товариством "УКРНАФТА".

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2017р. апеляційну скаргу Львівської міської ради передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Станіка С.Р., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017р прийнято апеляційну скаргу Львівської міської ради до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/21805/16. Розгляд справи призначено на 05.12.2017р.

01.12.2017р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

04.12.2017р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача-4 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017р. розгляд справи № 910/21805/16 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. відкладено на 26.12.2017р.

22.12.2017р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017р. у судовому засіданні оголошено перерву до 22.01.2017.

В судовому засіданні 22.01.2018 представник відповідача-1 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. у справі № 910/21805/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 22.01.2018 представник відповідача-3 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. у справі № 910/21805/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 22.01.2018 представники відповідача-4 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. у справі № 910/21805/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 22.01.2018 представник третьої особи заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. у справі № 910/21805/16 залишити без змін.

Позивач та відповідач-2 в судове засідання 22.01.2018 своїх представників не направили, причин неявки суду не повідомили, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавали.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача-2, за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Львівської обласної ради від 28.12.2000 № 408 "Про попереднє погодження місця розташування об'єктів будівництва" (надалі - оспорюване рішення) вирішено:

- погодити перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення на розміщення свердловини по забору питної води, торгового комплексу АЗС для продажу у власність згідно з додатком;

- Доручити Львівській обласній державній адміністрації здійснити прямий продаж вищезгаданих земельних ділянок;

- Прямий продаж земельних ділянок провести за умови сплати покупцем вартості земельних ділянок у 5 - денний термін з дня підписання угоди та в розмірах згідно п. 57.4 "Положення про порядок продажу та передачі в оренду земельних ділянок для здійснення підприємницької діяльності на території Львівської області";

- Земельні ділянки, що розташовані на території підприємств і організацій пропонуються під будівництво об'єктів, продати після їх вилучення у попередніх землекористувачів;

- Контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію з питань регулювання земельних відносин, адміністративно-територіального устрою та містобудування (М. Вовка).

В додатку до вказаного рішення, зокрема, вказана земельна ділянка за адресою: м. Львів, вул. В. Великого - вул. Янева, площею 0,15 га.

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується позивачем, спір в даній справі виник внаслідок того, що прийняття відповідачем-1 оспорюваного рішення в частині погодження продажу та уповноваження Львівської обласної державної адміністрації на здійснення продажу земельної ділянки, видання розпорядження в частині її продажу, укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, видачу державного акту на право власності на землю та подальше укладення договору оренди вчинене з порушенням норм закону, який діяв на момент його прийняття.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Приписами пункту 10 частини другої Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Також, Цивільний кодекс України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відчуження земельної ділянки у місті Львові на вул. Янева-Володимира Великого відбулось на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстрований в реєстрі за № 33, укладений між Львівською обласною державною адміністрацією та приватним акціонерним товариством "АВІАС ПЛЮС" 08.02.2001.

Як вбачається із змісту оскаржуваного договору, останній укладений на підставі розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 05.02.2001 № 95 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові".

Зазначене розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації прийняте на виконання указів президента України від 12.07.1995 № 608 "Про приватизацію та оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності", від 04.02.2000 № 168 "Про заходи щодо розвитку та регулювання ринку земель населених пунктів, інших земель несільськогосподарського призначення", з урахуванням згоди державних служб, розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 06.09.2000 № 1009 "Про затвердження переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення для продажу".

Отже, правовою підставою для прийняття розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації та укладення оспорюваного договору були вказані вище нормативних положень, а не рішення Львівської обласної ради.

Таким чином, розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 05.02.2001 № 95 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові" прийняте на підставі повноважень, якими місцеві державні адміністрації були наділені указами президента України, а саме:

1) від 12.07.1995 № 608 "Про приватизацію та оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності", який визначав що приватизацію земельних ділянок несільськогосподарського призначення для заняття підприємницькою діяльністю здійснюють відповідні державні адміністрації, виконавчі комітети місцевих рад шляхом їх продажу в приватну власність. Громадяни та юридичні особи України, які бажають придбати у власність земельну ділянку для заняття підприємницькою діяльністю, не пов'язаною з сільськогосподарським виробництвом, подають заяву до відповідної державної адміністрації, виконавчого комітету місцевої ради за місцем розташування земельної ділянки. Рішення державної адміністрації, виконавчого комітету ради разом із проектом відведення земельної ділянки є підставою для укладення договору купівлі-продажу, що посвідчується в нотаріальному порядку;

2) від 04.02.2000 № 168 "Про заходи щодо розвитку та регулювання ринку земель населених пунктів, інших земель несільськогосподарського призначення", який визначав, що органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством України, забезпечують передачу земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності у власність юридичних осіб України і громадян України переважно шляхом продажу цих ділянок. Даним указом доручено обласним державним адміністраціям, із залученням у встановленому порядку органів місцевого самоврядування, забезпечувати рівні можливості громадянам України та юридичним особам України щодо набуття прав власності та інших прав на земельні ділянки.

Отже, голови обласних державних адміністрацій, відповідно до вказаних вище указів президента були наділені достатніми повноваженнями щодо здійснення продажу у власність фізичних та юридичних осіб земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності.

Львівська обласна рада 14.03.2000, з метою прискорення земельної реформи, створення умов для ефективного використання землі, стимулювання підприємницької діяльності, заохочення інвестицій та поповнення бюджету, прийняла рішення № 284 "Про затвердження Положення про порядок продажу та передачі в оренду земельних ділянок для здійснення підприємницької діяльності на території Львівської області".

Як встановлено п. 2 вказаного рішення, до передачі земель з державної власності до комунальної власності територіальних громад продаж всіх земельних ділянок за винятком тих, що є у приватній власності, здійснюється за погодженням з відповідними місцевими радами за рішенням державних адміністрацій, на території якій знаходяться ці земельні ділянки. У містах обласного значення, включаючи м. Львів, - за рішенням обласної державної адміністрації.

Розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин здійснено на підставі Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності", що набув чинності 14.07.2004, тобто через три роки після виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. 7 Положення про порядок продажу та передачі в оренду земельних ділянок для здійснення підприємницької діяльності на території Львівської області (надалі - Положення), продаж земельних ділянок і права оренди земельних ділянок, що є у державній власності, здійснюється за рішенням обласної або районної державної адміністрації.

Пунктом 1 оспорюваного розпорядження від 05.02.2001 № 95 Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові", предметом цього продажу є земельні ділянки несільськогосподарського призначення, що відносяться до державної власності, загальною площею 0,15 га. на території м. Львова, згідно з додатком для будівництва АЗС.

Як визначено положеннями пунктів 11, 12 Положення, місцева державна адміністрація або відповідна рада депутатів затверджує за поданням місцевих державних органів земельних ресурсів або обласного управління земельних ресурсів переліки земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності і підлягають прямому продажу. Включення земельних ділянок до переліків, зазначених у п. 11 цього Положення, здійснюється відповідно до схем приватизації земельних ділянок, з урахуванням містобудівної та землевпорядної документації, даних державного земельного кадастру з ініціативи покупців або відповідних державних органів земельних ресурсів.

У відповідності до п. 20 Положення, підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки між покупцем та організатором продажу є рішення місцевої ради або державної адміністрації щодо продажу земельної ділянки. Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню і набирає чинності після реєстрації у місцевій раді або державній адміністрації.

Як вказано в приписах ст. 4 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі за винятком земель, переданих у колективну власність.

Беручи до уваги те, що спірна земельна ділянка на вул. Янева-Володимира Великого у м. Львові перебувала у державній власності, а також те, що на момент відчуження земельної ділянки не було проведено законодавчого розмежування земель державної та комунальної власності, голова Львівської обласної державної адміністрації цілком законно та правомірно здійснив розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом відчуження її у власність закритого акціонерного товариства "АВІАС ПЛЮС".

Статтею 22 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (аналогічна норма закріплена в Положенні).

Отже, закрите акціонерне товариство "АВІАС ПЛЮС" правомірно одержало державний акт про право власності на земельну ділянку на вул. Янева-Володимира Великого у м. Львові, оскільки в повній мірі виконало вимоги щодо оплати вартості земельної ділянки.

Із п. 2.1 оспорюваного договору вбачається, що сторонами встановлена ціна продажу земельних ділянок без врахування ПДВ.

В положеннях п. 2.2 оспорюваного договору купівлі-продажу від 08.02.2001 передбачено, що сума, зазначена в п. 2.1 договору протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору перераховується покупцем (відповідачем-3) у розмірі 90 % коштів на рахунок Львівської міської ради (позивача).

З наявних в матеріалах справи банківської виписки від 15.02.2001 та платіжного доручення № 1352 від 15.02.2001, вбачається, що відповідачем-3 повністю виконані грошові зобов'язання за оспорюваним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 вказаного Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га. на вул. Янева-Володимира Великого, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстрований в реєстрі за № 33, укладений між Львівською обласною державною адміністрацією та приватним акціонерним товариством "АВІАС ПЛЮС" 08.02.2001 не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, укладений особою, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

При цьому, набуття відповідачем-3 права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу та належним чином оформленого правовстановлюючого документу - державного акту свідчить про набуття відповідачем-3 виключних прав володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інтонації про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсними оспорюваного рішення, розпорядження, договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акту на право власності на землю та, як наслідок, договору оренди земельної ділянки, укладеного 19.03.2015 між приватним акціонерним товариством "АВІАС ПЛЮС" та публічним акціонерним товариством "УКРНАФТА".

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяви про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено по суті.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. у справі №910/21805/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Львівської обласної ради, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Львівської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. у справі №910/21805/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської міської ради - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017р. у справі №910/21805/16- залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21805/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.01.2018 року

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров