ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Справа № 917/2079/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.;

за участі секретаря судового засідання Марченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк ОСОБА_1 та Кредит (вх.№3619П/2) та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Ужгородський Турбогаз (вх.№3703П/2)

на рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16 (суддя Гетя Н.Г., дата складання повного рішення 13.11.2017),

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та Кредит", м.Київ,

за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1.Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ,

2.Національного банку України, м.Київ,

до 1.Публічного акціонерного товариства "Ужгородський турбогаз", м.Ужгород, Закарпатська область,

2.Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ", м.Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 136617039,23 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у грудні 2016 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просив стягнути солідано з Публічного акціонерного товариства "Ужгородський Турбогаз" та Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" заборгованість за договором про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007 у розмірі 136617039,23 грн.

22.02.2017 ПАТ «Ужгородський Турбогаз» звернулося до господарського суду Полтавської області із клопотанням про застосування строків позовної давності.

22.02.2017 ПАТ «Ужгородський Турбогаз» заявило клопотання про призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що, враховуючи тривалість правовідносин між позивачем та першим відповідачем, що виникли з кредитного договору, та велику кількість змін, які внесені сторонами, неможливо переконатися у правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того, у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо нарахування та відображення в бухгалтерському обліку банку нарахування суми пені від суми несвоєчасно виконаного зобовязання по поверненню кредиту та сплати процентів.

Ухвалою господарського суду Полтавської від 14.03.2017 клопотання першого відповідача задоволено; призначено у справі судову економічну експертизу. Матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.03.2017 скасовано. Справу передано до господарського суду Полтавської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 залишено без змін.

06.11.2017 ПАТ «Ужгородський Турбогаз» звернулося до господарського суду Полтавської області з клопотанням про призначення судової економічної експертизи.

06.11.2017 ПАТ «АвтоКрАЗ» звернулося до господарського суду Полтавської області із клопотанням про застосування строків позовної давності.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Ужгородський Турбогаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та Кредит" заборгованість у розмірі 136617039,23 грн, а також 206700,00 - витрат зі сплати судового збору. У частині стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" у позові відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення з першого відповідача заборгованості у сумі 136617039,23 грн є обґрунтованими, оскільки позивач ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит», мав всі необхідні документи для здійснення банківської діяльності, в т.ч. проведення валютних операцій; позивач, надавши ПАТ «Ужгородський Турбогаз» кредитні кошти, належним чином виконав зобов'язання за договором про не відновлювальну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007 зі змінами та доповненнями. Кінцевий строк повернення кредитних коштів, виданих позивачем на виконання умов кредитного договору (з урахуванням подальших змін та доповнень внесених сторонами у додаткових угодах) настав 26.12.2016. Проте у порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаними кредитним договором (з урахуванням додаткових угод про внесення змін до кредитного договору) та приписів ст.1049 Цивільного кодексу України перший відповідач кредитні кошти у повному обсязі не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 5107044,36 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 28.04.2016 по 28.10.2016 суд дійшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам чинного законодавства. Також, судом першої інстанції відхилено клопотання про застосування строку позовної давності з огляду на те, що сторонами кредитного договору визначені строки виконання зобовязань. Оскільки відповідачем не доведено факт спливу на час звернення до суду з позовом строку позовної давності, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови в позові у зв'язку із закінченням строку давності. Щодо заявлених позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" суд першої інстанції зазначив, що ПАТ АвтоКрАЗ шляхом укладення додаткової угоди до договору поруки №925 від 28.09.2007 не надавало своєї згоди на зміни основного договору - про невідновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 від 28.09.2007. Взявши до уваги правову позицію Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-160цс13 підставою для припинення поруки у порядку частини 1 ст. 559 Цивільного кодексу є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін» відмовив Публічну акціонерному товариству "Банк "ОСОБА_1 та Кредит" у стягненні з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" заборгованості за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1199м-01-07 від 28.09.2007.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить змінити рішення господарського суду м.Києва від 07.11.2017 у справі №917/2079/16 у частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з ПАТ Ужгородський турбогаз та Приватного акціонерного товариства АвторКрАЗ, а саме: стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства Ужгородський турбогаз та Приватного акціонерного товариства АвтоКрАЗ заборгованість за договором про не відновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 від 28.09.2007 у сумі 136617039,23 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що банк не погоджується з ухваленим рішенням у частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з першого та другого відповідачів, оскільки рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що з метою належного виконання зобовязань за кредитним договором 28.09.2007 між банком та ПАТ «АвтоКрАЗ» та ПАТ «Ужгородський Турбогаз» укладено договір поруки №925, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником. Посилаючись на п.2.2 договору поруки, апелянт вважає, що обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Апелянт вважає, що відповідно до норм Цивільного кодексу України (ст.554, 559) закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, не зі зміною будь-яких умов основного зобовязання, забезпеченого порукою. На думку апелянта, на зміну умови основного договору внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 1 ст.559 Цивільного кодексу України. Як стверджує апелянт, сторони підписанням договору поруки погодили, що згода поручителя на внесення змін та доповнень до кредитного договору необхідна лише у випадку внесення змін, що збільшують обсяг відповідальності поручителя, а не будь-яких змін. Вказані факти не в повній мірі були досліджені судом першої інстанції, а тому апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_2 «АвтоКрАЗ» за кредитним договором та відмову у задоволення позовних вимог банку про солідарне стягнення заборгованості з першого та другого відповідачів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, її розгляд призначено на 19.12.2017 о 12:00 год. Зобовязано: апелянта - уточнити вимоги апеляційної скарги; відповідачів - надати відзиви на апеляційну скаргу; сторони - надати суду довідки та витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

Також, з рішенням суду Полтавської області від 07.11.2017 у даній справі не погодилося Публічне акціонерне товариство Ужгородський Турбогаз, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16 про стягнення з ПАТ Ужгородський Турбогаз на користь банку заборгованості у розмірі 136617039,23 грн та судовий збір у розмірі 206700,00 грн та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ Банк ОСОБА_1 та Кредит у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ПАТ «Ужгородський Турбогаз», зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій. Посилаючись на норми Закону України «Про банки та банківську діяльність», апелянт вважає, що нормативно-правовими актами не передбачено, що відсотки та штрафні санкції за кредитами продовжують нараховуватись, і після відкликання банківської ліцензії нарахування є незаконними. На думку апелянта, з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації, ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилась, а відтак втратив право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема, щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відповітів по кредитам. Оскільки останнім днем нарахування відсотків за користування кредитом є 17.12.2015, тому сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору має бути зменшена. Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми матеріального права щодо нарахування пені.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, її розгляд призначено на 19.12.2017 о 12:00 год. Зобовязано позивача та другого відповідача за три дні до судового засідання надати відзиви на апеляційну скаргу. Зобовязано сторони надати суду довідки та витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

11.12.2017 від Приватного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» до суду надійшов відзив (вх.№12826) на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» без задоволення. Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що 28.09.2007 між ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» та ПАТ «Ужгородський Турбогаз» укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію №1199-01-07, який неодноразово змінювався (95 разів) у період з 16.10.2007 по 01.09.2015, про що свідчать копії додаткових угод до кредитного договору. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором укладеного договір поруки №925 від 28.09.2007 між ПАТ «ОСОБА_1 та Кредит» та ПАТ «АвтоКрАЗ». Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору у редакції додаткової угоди від 19.01.2010) боржник зобовязується повернути кредитні кошти банку згідно з графіком погашення кредитної лінії до 27.12.2013 включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок, вказаний у пункті 1.1. кредитного договору. Другий відповідач зазначає, що боржник та банк, неодноразово укладаючи додаткові угоди до кредитного договору, неодноразово підвищували розмір процентів за користування кредитними коштами; передбачили можливість кредитування в іноземних валютах (долари США, Євро); відстрочували строки оплати процентів за кредитним договором; продовжували строк дії кредитного договору та як наслідок терміни повернення кредитних коштів, внаслідок чого був збільшений період, на який нараховувались проценти за користування чужими грошовими коштами. Посилаючись на висновок Верховного Суду України про те, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки, ПАТ «АвтоКрАЗ» зазначає, що не надавало своєї згоди шляхом укладення додаткової угоди до договору поруки №925 на зміни основного договору про не відновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 від 28.09.2007. Також, зазначає, що у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Отже, другий відповідач вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в частині задоволення позову щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ПАТ «АвтоКрАЗ».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 прийнято до спільного розгляду апеляційні скарги на одне і те ж рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16. Відкладено розгляд справи на 09.01.2018 о 12:15 год. Визначено строк для подання учасниками справи відзивів на апеляційну скаргу, мотивованих пояснень щодо своєї правової позиції у даній справі, доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв і клопотань, повязаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин раніше (за наявності таких заяв чи клопотань та обґрунтування поважності причин), та заперечень щодо заявлених клопотань та заяв із доказами направлення копій таких заяв і клопотань іншим учасникам справи - по 03.01.2018, включно.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.12.2017 відмовлено у задоволенні клопотання Національного банку України про його участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції з розгляду справи №917/2079/16, яке відбудеться 09.01.2018 о 12:15 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.12.2017 залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Зобовязано часників справи направити залученому до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, копії: позовної заяви, апеляційних скарг у даній справі. Докази направлення зазначених документів надати суду. Визначено строк Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, для подання відзиву на апеляційну скаргу, мотивованих пояснень щодо своєї правової позиції у даній справі, доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв і клопотань, повязаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин раніше (за наявності таких заяв чи клопотань та обґрунтування поважності причин), та заперечень щодо заявлених клопотань та заяв із доказами направлення копій таких заяв і клопотань іншим учасникам справи - по 03.01.2018, включно.

Відповідно до розпорядження в.о.керівника апарату суду від 03.01.2018, протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.01.2018 у звязку з відпусткою судді Білоусової Я.О. та судді Тарасової І.В. для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Відповідно до пункту 14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017) у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

09.01.2018 від ПАТ «Ужгородський Турбогаз» до суду надійшло клопотання (вх.№135) про призначення експертизи, в якому зазначає, що для вирішення питання про обґрунтованість нарахування заявленої позивачем заборгованості за кредитним договором з наступними змінами та доповненнями слід призначити судову економічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Зупинити розгляд справи №917/2079/16 на час проведення експертизи. Оплату витрат, повязаних із проведенням судової експертизи, покласти на сторони солідарно.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, розяснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобовязаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Отже, чинним законодавством передбачено право, а не обовязок суду, зупинити провадження у справі у разі призначення судом експертизи.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання про призначення судової економічної експертизи, зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, за клопотанням ПАТ «Ужгородський Турбогаз» про призначення судової економічної експертизи ухвалою господарського суду Харківської області від 14.03.2017 було призначено у справі судову-економічну експертизу. На вирішення експертів поставлено наступні питання: 1) Яка сума основного боргу по тілу кредиту у валюті кредиту, наданого ПАТ Ужгородський Турбогаз відповідно до договору про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007 з наступними змінами і доповненнями, станом на дату подання позову? 2)Яка сума заборгованості по відсотках за користуванням кредитними коштами у валюті кредиту, наданого ПАТ Ужгородський Турбогаз відповідно до договору про мультивалютну кредитну лінію № 1199м-01-07 від 28.09.2007 з наступними змінами і доповненнями, станом на дату подання позову? 3)Чи підтверджується документально факт нарахування ПАТ Банк фінанси та Кредит пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, якщо підтверджується, то який є розмір пені за несвоєчасне повернення позичальником тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з умов договору про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007 з наступними змінами і доповненнями та з урахуванням приписів чинного законодавства? 4)Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ПАТ Ужгородський Турбогаз (по сплаті процентів за кредит та штрафних санкцій, погашення основної суми боргу) перед ПАТ Банк фінанси та Кредит умовам укладеного між: вказаними сторонами договору про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007 з наступними змінами і доповненнями та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цими кредитними договорами? 5)Чи відповідає метод нарахування банком процентів за договором про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07від 28.09.2007 з наступними змінами і доповненнями вимогам положення про кредитування ПАТ Банк фінанси та Кредит? Доручено проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових Міністерства юстиції України. Зупинено провадження у справі №917/2079/16 до отримання висновку експерта судом.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017, яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та Кредит" задоволено. Ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.03.2017 у справі №917/2079/16 скасовано. Справу передано на розгляд до господарського суду Полтавської області. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність одночасного скасування ухвали про зупинення провадження у даній справі, а також ухвали про призначення судової експертизи, яка зумовила зупинення провадження у справі, оскільки провадження у даній справі триває вже понад три місяці (з 29.12.2016), строк розгляду справи було продовжено ухвалою суду від 23.02.2017, суд першої інстанції мав достатньо часу для самостійного дослідження наданих сторонами пояснень та доказів. За таких обставин, зупинення провадження у справі згідно з оскаржуваною ухвалою від 14.03.2017 може призвести до затягування судового процесу і до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи та порушує "принцип оперативності" судового процесу.

Отже, у рішенні господарського суду, яке набрало законної сили, встановлено обставини щодо безпідставності зупинення місцевим господарським судом провадження у даній справі у звязку з призначенням судової економічної експертизи, оскільки перевірка правильності розрахунку заборгованості заявника перед ПАТ "Банк "ОСОБА_1 та Кредит" відповідно до умов укладеного між ними договору про мультивалютну кредитну лінію входить до компетенції господарського суду та не потребує спеціальних знання в економічній сфері.

В обґрунтування заявленого клопотання про проведення судової економічної експертизи скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо нарахування та відображення у бухгалтерському обліку банку нарахованої суми пені від несвоєчасно виконаного зобовязання по поверненню кредиту та сплати процентів за кредитом.

Наявність або відсутність підстав для нарахування пені не потребує обовязкових знань спеціаліста, рівно як і наявність або відсутність первинних документів для її нарахування.

З огляду на те, що клопотання ПАТ «Ужгородський Турбогаз» не містить обґрунтування щодо безпідставності оскаржуваного рішення саме у частині правомірності розрахунків суми стягнення за кредитним договором, а суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах заявлених вимог апеляційної скарги, а також те, що питання проведення судової економічної експертизи вже розглянуто судом і за результатами розгляду, винесені судові рішення, які набрали законної сили, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи через його безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 25.01.2018 о 14:30 год. Засідання відбудеться у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м.Харків, пр.Незалежності, 13, 1-й поверх, кімн.№104. Залучено до участі у справі Національний банк України у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

10.01.2018 від АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» надійшов відзив (вх.№223) на апеляційну скаргу ПАТ «Ужгородський Турбогаз», що доводи апелянта не спростовують висновку суду першої інстанції у частині стягнення з першого відповідача і прийнято з дотриманням норм матеріального права. Щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит», то з введенням тимчасової адміністрації, в а подальшому ліквідації АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» було запроваджено особливий режим діяльності банківської установи. Нормами чинного законодавства, зокрема ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не передбачено припинення кредитних зобовязань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора. Зобовязання позивача випливають з правочину (кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним, а тому відповідно до умов кредитного договору банком і здійснено нарахування відсотків та штрафних санкцій.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з розгляду справи №917/2079/16, яке відбудеться 25.01.2018 о 14:30 год.

25.01.2018 від Національного банку України факсом надійшли письмові пояснення (вх.№918), в яких, посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №6-160цс13 від 05.02.2014, в якій зазначено, що закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 Цивільного кодексу України. Просить суд розглянути справу без участі представника Національного банку України. Відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Ужгородський Турбогаз». Задовольнити апеляційну скаргу ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» на рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16. Змінити рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16 у частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з ПАТ «Ужгородський Турбогаз» та ОСОБА_2 «АвтоКрАЗ» за договором про не відновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 у сумі 136617039,23 грн. В іншій частині - рішення суду залишити без змін.

25.01.2018 від ПАТ «Ужгородський Турбогаз» до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на підставі пункту 1 ст.216, частини 2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, просить відкласти розгляд справи на більш пізніший строк. В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що ПАТ «Ужгородський Турбогаз» не встигає забезпечити на 25.01.2018 явку свого представника адвоката у звязку з укладеним з ним договором.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, зазначає, що у відповідності до норм частини 4 ст.252 Господарського процесуального кодексу України перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 19.12.2018 розгляд справи вже відкладався, також було оголошено перерву ухвалою суду від 09.01.2018. З урахуванням приписів ст.273 Господарського процесуального кодексу України про строки розгляду апеляційної скарги, оскільки явка сторін у судове засідання обовязковою не визнавалася, сторони повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, сторонам забезпечено подання учасниками справи заяв та клопотань, а також їх прийняття та розгляд у судових засіданнях у відповідності до вимог ст.207 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, зміни до Конституції України щодо представництва адвокатом у суді апеляційної інстанції з 01.01.2018 внесені Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який чинний з 30.09.2016.

З огляду на норми законодавства та матеріали справи, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 25.01.2018 учасники справи не зявились.

Учасники процесу повідомлені належним чином про час та місце судового засідання 25.01.2018.

Відповідно до частини 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з Законом України у редакції від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів продовжує розглядати справу відповідно до положень нової редакції Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

21.07.2008 між Публічним акціонерним товариством Банк ОСОБА_1 та Кредит (далі-банк, кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Ужгородський Турбогаз" (далі позичальник, боржник) укладений договір про невідновлювану кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007 зі змінами та доповненнями (далі - кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 12818000,00 грн, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до цього договору) до 27.09.2010 і сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 16% річних (а за користування кредитом з моменту, указаного у підпункті б, в пункту 3.1. цього договору, виплатити проценти у підвищеному розмірі).

Відповідно до пункту 3.1. кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: а) 16 % річних за період з дня видачі до строку повернення кредиту, зазначеного у пункті 2.4 цього договору; б) у випадку порушення позичальником установленого у пункті 2.4 цього договору графіка погашення кредитної лінії -32% процента річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення даної основної заборгованості, але не більше закінчення строку погашення кредиту, укладеного у пункті 2.5 договору; в) 32% процента річних за період з 28.09.2010 до дня фактичного погашення основної заборгованості (а.с.27, том 1).

Розрахунок процентів проводиться за період користування кожним траншем окремо з моменту списання кредитних коштів з рахунку позичальника, до моменту повернення коштів на рахунок позичальника. Нарахування та виплата процентів за користування кредитними коштами проводиться щомісячно. Виплата процентів проводиться у строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця.

На підставі додаткової угоди від 20.08.2008 змінено назву кредитного договору №1257v-08 від 21.07.2008 на договір про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007 та викладено договір у новій редакції.

Надалі умови кредитного договору змінено шляхом підписання додаткових угод до договору про відновлювальну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007, які є невід'ємною частиною кредитного договору №1250-08 (сторонами підписано 95 додаткових угод до спірного договору).

Додатковим угодами, укладеними за 2008-2015 роки, змінені порядок видачі та повернення кредиту, нарахування та сплату процентних ставок, річних від суми невиконаного зобовязання по кредиту, періоди нарахування, тарифи на банківські послуги, відповідальність у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту.

Зокрема, додатковою угодою від 23.04.2008 змінено назву договору та викладено у наступній редакції: "Договір про мультивалютну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007" та внесено зміни: банк надає позичальнику кредитні кошти у сумі 12818000,00 грн окремими частинами, за письмовими заявками позичальника у термін з 28.09.2007 по 31.03.2009. Позичальник зобовязується повернути кредитні кошти по кожному траншу відповідно до графіку зниження ліміту з кінцевим терміном погашення до 27.09.2010.

Відповідно до пункту 3.1 позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними, виходячи з наступних процентних ставок :

- по кредиту в Національній валюті України гривні 16 % річних;

- по кредиту в доларах США 14% річних.

У випадку порушення позичальником термінів погашення:

- по кредиту в Національній валюті України гривні 32% річних;

- по кредиту в доларах США 28% річних;

- по кредиту в Національній валюті України, гриві - 32% за період з 28.09.2010 до дня фактичної заборгованості;

- по кредиту в доларах США 28 річних за період з 28.09.2010 до дня фактичного погашення заборгованості (а.с.33, том 1).

Додатковою угодою від 29.08.2008 до кредитного договору пункт 3.1 договору встановлює новий розмір у бік збільшення розміру процентів та додаткових процентних ставок за не виконання зобовязань за кредитом (а.с.41, том 1).

Додатковою угодою від 19.01.2010 до кредитного договору сторонами продовжено строк повернення кредиту до 27.12.2013, включно (а.с.58, том 1).

Додатковою угодою від 27.12.2013 до кредитного договору сторонами продовжено строк повернення кредиту до 26.12.2016 (а.с.111, том 1).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання з повернення кредиту по вищезазначеному кредитному договору 28.09.2007 між Публічним акціонерним товариством "АвтоКрАЗ" (далі - поручитель), позичальником та банком укладено договір поруки №925 (далі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником (позичальником) зобов'язань за кредитними договорами (а.с.156-157, том 1).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у межах відповідальності, передбаченої пунктом 3.1 цього договору, за своєчасне і повне виконання зобов'язань боржника (позичальника) за договором про невідновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 від 28.09.2007 у розмірі 12818000,00 гривень (пункт 1.1. договору поруки);

- у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитними договорами, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 2.1 договору поруки);

- поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, оплаті щомісячних та/або щоквартальних процентів та підвищених процентів, оплаті комісійних оплат, оплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по поверненню усіх збитків (пункт 2.2 договору поруки);

- у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитними договорами у встановлені договором строки, поручитель зобов'язується не пізніше 1-го банківського дня з моменту повідомлення його кредитором (письмового чи телетрансмісійного) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань погасити кредитору грошову суму, шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким шляхом, вказаним у договорах (пункт 3.1 договору поруки).

- внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя не допускається без погодження з поручителем (пункт 4.4. договору).

- порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобовязання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобовязання по кредитному договору не предявив вимогу до поручителя. Порука припиняється за іншими підставами, передбаченими чинним законодавством України (пункт 5 договору).

На виконання умов кредитного договору (з урахуванням додаткових угод) позичальник отримав від банку кредитні кошти, що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями меморіальних ордерів та банківською випискою по рахунку відповідача (а.с.158-175, а.с.176-226, том 1) та свідчить про повне виконання позивачем умов вищезазначеного кредитного договору.

Проте перший відповідач свої зобовязання по договорам виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач заявив до стягнення до відповідачів солідарно, а саме: 136617039,23 грн заборгованості за договором про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007, з урахуванням договору поруки №925 від 28.09.2007.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст.204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до пункту 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України та ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач мав усі необхідні документи (ліцензії) для здійснення банківської діяльності, у тому числі, проведення валютних операцій.

Позивач, надавши відповідачу кредитні кошти, належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеними кредитним договором. Дана обставина відповідачем не спростована.

На підтвердження видачі кредиту позивачем надано виписку з особового рахунку ПАТ «Ужгородський Турбогаз» за період з 28.09.2007 по 28.10.2016 (а.с.176-226, том 1).

Відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, ст.41 Закону України "Про Національний банк України", частин 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності у банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 №566 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Кінцевий строк повернення кредитних коштів, виданих позивачем на виконання умов кредитного договору (з урахуванням подальших змін та доповнень, внесених сторонами у додаткових угодах) настав 26.12.2016.

Проте у порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором (з урахуванням додаткових угод про внесення змін до нього) та приписів ст.1049 Цивільного кодексу України відповідач кредитні кошти у повному обсязі не повернув, проценти за користування кредитом банку не сплатив.

ПАТ «Ужгородський Турбогаз» (апелянт) зазначає, що нормативно-правовими актами не передбачено, що відсотки та штрафні санкції за кредитами продовжують нараховуватись, і після відкликання банківської ліцензії нарахування є незаконними. На думку апелянта, з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації, ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилась, а відтак втратив право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема, щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відповітів по кредитам. Оскільки останнім днем нарахування відсотків за користування кредитом є 17.12.2015, тому сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору має бути зменшена.

Однак колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на таке.

На момент укладення 28.09.2007 між позивачем та першим відповідачем спірного договору банк не знаходився у процедурі ліквідації.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (який є спеціальним у цих правовідносинах) ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

З введенням тимчасової адміністрації , а у подальшому процедури ліквідації, АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» запроваджено особливий режим діяльності банківської установи.

Статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені наслідки початку процедури ліквідації банку з дня початку процедури його ліквідації.

Отже, нормами чинного законодавства не передбачено припинення кредитних зобовязань боржника перед банком у випадку початку процедури ліквідації. Оскільки кредитний договір, укладений між банком та першим відповідачем, є дійсним, то відповідно до умов договору банком здійснено нарахування відсотків та штрафних санкцій.

Дослідивши наявні у матеріалах справи кредитні договори та додаткові угоди до них, якими встановлені ліміти надання кредитних коштів, строки їх повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами у певні періоди часу, оскільки сума заборгованості за кредитним договором підтверджена документально, колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги у частині стягнення з першого відповідача заборгованості у сумі 136617039,23 грн, з яких: 391157,68 євро - сума строкової заборгованості по кредиту (євро), еквівалент по курсу НБУ 10913172,54 грн; 84217787,00 грн - сума строкової заборгованості по кредиту (грн); 500000,00 грн - сума простроченої заборгованості по кредиту (грн); 3495,97 євро - сума строкової заборгованості по відсоткам (євро), еквівалент по курсу НБУ 97536,43 грн); 1437482,79 грн - сума строкової заборгованості по відсоткам (грн); 18430,97 дол. США сума простроченої заборгованості по відсоткам (дол США), (еквівалент по курсу НБУ 470594,03 грн); 48731,65 євро - сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро), (еквівалент по курсу НБУ 1359597,25 грн); 32513824,84 грн - сума простроченої заборгованості по відсоткам (грн).

Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми матеріального права щодо нарахування пені.

Колегія суддів вважає такі доводи ПАТ «Ужгородський Турбогаз» помилковими, з огляду на те, що нарахування пені за неналежне виконання зобовязання за кредитним договором встановлено у кредитному договорі та передбачене нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст.610, ст.611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст.546, ст.549 Цивільного кодексу України та ст.199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пункт 6 ст.232 Господарського кодексу України).

У пункті 7.1 кредитного договору сторони узгодили, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або погашення процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня оплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених пунктами 2.2, 2.5, 2.6, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 цих договорів, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цими договорами. Погашення пені на звільняє позичальника від зобов'язання погасити відсотки за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Згідно із ст.3 Закону України від 22.11.1996 №543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Перевіривши розрахунок у частині стягнення з першого відповідача 5107044,36 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами за період з 28.04.2016 по 28.10.2016 з урахуванням приписів частини 6 ст.232 Господарського кодексу України та періоду, за який заявлено позивачем стягнення пені, та моменту виникнення зобов'язання по сплаті процентів, на які нараховується пеня, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань".

Щодо застосування строків позовної давності то колегія суддів зазначає, що в цій частині рішення суду не оскаржується, а у відповідності до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (апелянт) зазначає, що не погоджується з ухваленим рішенням у частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з першого та другого відповідачів, оскільки вважає, що відповідно до норм ст.554, 559 Цивільного кодексу України закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, не зі зміною будь-яких умов основного зобовязання, забезпеченого порукою. На думку апелянта, на зміну умови основного договору внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 1 ст.559 Цивільного кодексу України. Як стверджує апелянт, сторони підписанням договору поруки погодили, що згода поручителя на внесення змін та доповнень до кредитного договору необхідна лише у випадку внесення змін, що збільшують обсяг відповідальності поручителя, а не будь-яких змін.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами банку, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 ст.553, частиною 1 ст. 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина 2 ст.555 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі, по основному боргу, оплаті щомісячних та/або щоквартальних процентів та підвищених процентів (визначені підпунктом б, в пункті 3.1 кредитного договору), оплаті комісійної винагороди, оплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по компенсації усіх витрат.

Відповідно до пункту 4.4. договору поруки №925 від 28.09.2007 внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, тобто ПАТ АвтоКрАЗ, не допускається без згоди останнього.

Згідно з умовами кредитного договору про не відновлювальну кредитну лінію №1199-01-07 від 28.09.2007, а саме: пунктом 2.4 боржник зобов'язується повернути кредитні кошти банку згідно з графіком погашення кредитної лінії (додаток №1 до договору) з кінцевим строком погашення до 27.09.2010 включно, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок, вказаний у пункті 1.1. кредитного договору.

Відповідно до частини 1 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Як підтверджено матеріалами справи, і цього не спростовано банком, неодноразово змінювалися умови договору щодо підвищення розміру відсотків по кредиту, сторонами встановлювалися додаткові процентні ставки за прострочення сплати обовязкових платежів, продовжувалися строки повернення кредиту тощо.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 20.02.2013 у справі №6-172цс12, а також у постанові від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15: Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі: підвищення розміру .процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

ПАТ АвтоКрАЗ шляхом укладення додаткової угоди до договору поруки №925 від 28.09.2007 не надавало своєї згоди на зміни до основного договору - про невідновлювальну кредитну лінію № 1199-01-07 від 28.09.2007.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13 зазначив: підставою для припинення поруки у порядку частини 1 ст.559 Цивільного кодексу України є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Згідно з частиною 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначені обставини справи, норми чинного законодавства, правові висновки Верховного Суду України суд першої інстанції правомірно відмовив Публічну акціонерному товариству "Банк "ОСОБА_1 та Кредит" у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" заборгованості за договором про мультивалютну кредитну лінію №1199м-01-07 від 28.09.2007.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16 - без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк ОСОБА_1 та Кредит залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Ужгородський Турбогаз залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі №917/2079/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.01.2018.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя О.О.Крестьянінов

Суддя О.В.Шевель