ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Справа № 926/3771/17

м. Чернівці

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гурина М.О., при секретарі судового засідання Лунгул І.О.

за позовом приватного акціонерного товариства Укргідроенерго, м. Вишгород Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю Дністер Спецгідроенергомонтаж, м.Новодністровськ Чернівецької області

про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення 1035726,87 грн.

представники:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, представник за довіреністю від 01.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Укргідроенерго (відповідно до наказу №363 від 31.05.2017 р. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України публічне акціонерне товариство Укргідроенерго перейменовано у приватне акціонерне товариство Укргідроенерго) звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Дністер-Спецгідроенергомонтаж про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення 1035726,87 грн., з яких 811496,08 грн. заборгованість відповідача по виконанню ухвали господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015 р. у справі 5027/466/2012, 22338,28 грн. 3% річних за період з 01.12.2016 р. 31.10.2017р., 110933,50 грн. пеня за період з 01.12.2016 р. 31.05.2017 р., 90959,01 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2016 р. по вересень 2017 р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015р. по справі №5027/466/2012, відповідно до умов якої відповідач зобовязувався у строк до 01.12.2016 року в добровільному порядку сплатити позивачу заборгованість у сумі 811496,08 грн., з яких: 626339,69 грн. основний борг, 115872,84 грн. збитки заподіяні інфляцією, 53371,84 грн. 3% річних та 15911, 71 грн. судовий збір. Відповідач вимоги ухвали господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015 року у строк до 01.12.2016 року не виконав, у звязку з чим позивач звернувся до Новодністровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, який у свою чергу повідомленням від 26.05.2017 року № 324/142-42 повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки вищезазначена ухвала не відповідає вимогам виконавчого документа. Оскільки ухвала про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та не є виконавчим документом, позивач просить зобов'язати відповідача виконати її в примусовому порядку шляхом стягнення з відповідача 1035726,87 грн., з яких 811496,08 грн. заборгованість відповідача по виконанню ухвали господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015 р. у справі 5027/466/2012, 22338,28 грн. 3% річних за період з 01.12.2016 р. 31.10.2017р., 110933,50 грн. пеня за період з 01.12.2016 р. 31.05.2017 р., 90959,01 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2016 р. по вересень 2017 р.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Чернівецької області від 22.11.2017 року, справу до розгляду в судовому засіданні призначено на 15.12.2017 року.

08.12.2017 р. відповідачем надано відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позовної заяви, посилаючись на те, що позивач не був позбавлений можливості оскаржити рішення державного виконавця, та не позбавлений можливості стягнути заборгованість у визначеному чинним законодавством порядку.

Суд зазначає, що у звязку з набранням чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, та згідно п.9 розділу XI Перехідних положень ГПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 15.12.2017 р. суд перейшов до розгляду справи у формі загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та оголосив перерву до 26.12.2017 р.

26.12.2017 р. через канцелярію господарського суду Чернівецької області надійшла факсимільна копія від відповідача, в якій відповідач просить справу розглянути без участі представника відповідача.

26.12.2017 представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, у якому зазначається, що мирова угода не відповідає вимогам виконавчого документа, а саме у ній не зазначена фактична адреса боржника, у звязку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі (03.01.2018 р. на адресу господарського суду Чернівецької області за вх.№ 26 надійшла тотожна відповідь на відзив від представника позивача).

Ухвалою від 26.12.2017 р суд перейшов до розгляду справи по суті та відклав розгляд справи на 22.01.2018 р.

Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило.

16.01.2018 р. представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 22.01.2018р. представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи.

За приписами ч. 1 ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив наступне.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015р. по справі № 5027/466/2012 (суддя Ніколаєв М.І.), затверджено мирову угоду укладену 26.11.2015р. між ПАТ Укргідроенерго та ТОВ Дністер Спецгідроенергомонтаж.

Предметом цієї мирової угоди є порядок та строки погашення заборгованості (п.1.1) за ухвалою господарського суду Чернівецької області від 27.11.2013р. по справі №5027/466/2012, згідно змісту якої ТОВ Дністер-СГЕМ зобовязується до 01.12.2016р. перерахувати на розрахунковий рахунок ПАТ Укргідроенерго 811496,08 грн., з яких: 626339,69 грн. основного боргу за договором оренди майна, 115 872,84 грн. збитків, заподіяних інфляцією, 53 371,84 грн. 3 % річних та 15 911,71 грн. судового збору.

Відповідно до п.1.2. ТОВ Дністер-СГЕМ визнає наявність заборгованості перед ПАТ Укргідроенерго за ухвалою господарського суду Чернівецької області від 27.11.2013 р. по справі № 5027/466/2012 у сумі 811 496,08 грн., з яких: 626 339,69 грн. основного боргу, 115 872,84 грн. збитків, заподіяних інфляцією, 53 371,84 грн. 3 % річних та 15 911,71 грн. судового збору.

Умовами вказаної мирової угоди передбачено (п.1.3), що боржник зобов'язується в добровільному порядку виконати ухвалу господарського суду Чернівецької області від 27.11.2013 р. по справі № 5027/466/2012 та перерахувати 626339,69 грн. основного боргу, 115 872,84 грн. збитків, заподіяних інфляцією, 53 371,84 грн. 3 % річних та 15 911,71 грн., судового збору на розрахунковий рахунок стягувана в термін до 01.12.2016 року.

Мирова угода набуває чинності після її затвердження господарським судом Чернівецької області (п.1.10).

Мирова угода у розумінні змісту ст. ст. 202, 203 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов'язків для сторін, що її уклали, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України підлягає обов'язковому виконанню.

При цьому, мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо оплати заборгованості згідно умов вищезазначеної мирової угоди не виконав і станом на момент розгляду судом справи заборгованість відповідача перед позивачем складає 811496,08 грн.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав і обов'язків сторін.

Приписами ч.2 ст.193 ГПК України ухвала про затвердження мирової є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України Про виконавче провадження.

Враховуючи те, що відповідачем у строки, погоджені в мировій угоді, заборгованість в повному обсязі сплачено не було, ПАТ Укргідроенерго звернулось до Новодністровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

Повідомленням №324/142-42 від 26.05.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в.о.начальника відділу Новодністровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 повернуто ухвалу господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015р. по справі №5027/466/2012 без прийняття до виконання відповідно до п.3 ч.1 ст.4 ЗУ Про виконавче провадження, оскільки дана ухвала не відповідає вимогам виконавчого документа.

У випадку, якщо мирова угода не виконується боржником у добровільному порядку, вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою, якщо відповідає вимогам ст.4 Закону України Про виконавче провадження.

Якщо мирова угода не містить усіх даних, зазначених у ст.4 Закону України Про виконавче провадження, то така мирова угода не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

За приписами частини 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та за наявності по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб-за наявності);реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Судом встановлено, що в ухвалі господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015 по справі № 5027/466/2012 відсутні всі необхідні в розумінні статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" реквізити виконавчого документа, в тому числі й знаходження відповідача, тому позовні вимоги позивача про спонукання відповідача виконати умови мирової угоди шляхом стягнення несплаченої суми боргу визнаються судом правомірними.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїх постановах від 23.09.2015 року у справі № 6-274цс15 та від 11.11.2015 року у справі № 6-342цс15.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних за період з 01.12.2016р. по 31.10.2017р. в сумі 22338,28 грн. та інфляційних втрат за період з грудня 2016р. по вересень 2017р. в сумі 90959,01 грн., суд задовольняє вимоги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та ст.174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст. 599 ЦК України, ст.202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд, перевіривши розрахунок трьох процентів за період з 01.12.2016р. по 31.10.2017р. в сумі 22338,28 грн. за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон, з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, встановив, що розмір арифметично вірний.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з грудня 2016р. по вересень 2017р. в сумі 90959,01 грн. за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон, з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, встановив, що розмір арифметично вірний.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 110933,50 грн. за період з 01.12.2016р. по 31.05.2017р., суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги з огляду на таке.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

У мировій угоді сторони не передбачили підстав та умов нарахування пені за прострочення платежу.

Отже, вимога про стягнення пені в сумі 110933,50 грн. (за період з 01.12.2016р. по 31.05.2017р.) у звязку з невиконанням умов мирової угоди, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

З сукупного аналізу норм діючого законодавства, суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту порушення його прав та наявності підстав для часткового задоволення позову.

Судовий збір на підставі пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог.

Керуючись статтями ст.ст.2, 7, 8, 11-13, 129, 192, 193, 202, 233, 238-241, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Спонукати Товариство з обмеженою відповідальністю Дністер Спецгідроенергомонтаж (60236, Чернівецька обл., м.Новодністровськ, квартал, 18, буд. 55, ідентифікаційний код 31015986) виконати мирову угоду, затверджену ухвалою господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015р. по справі №5027/466/2012, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Дністер Спецгідроенергомонтаж (60236, Чернівецька обл.,м.Новодністровськ, квартал, 18, буд. 55, ідентифікаційний код 31015986) на користь Приватного акціонерного товариства Укргідроенерго (07300, Київська обл., м. Вишгород, ідентифікаційний код 20588719, р/р 1 в ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 300465) заборгованості в розмірі 924793,37 грн., з яких 811496,08 грн заборгованість відповідача по виконанню ухвали господарського суду Чернівецької області від 09.12.2015р. по справі №5027/466/2012, 22338,28 грн 3 % річних (за період з 01.12.2016р по 31.10.2017р.), 90959,01 грн. інфляційних втрат (за період з грудня 2016р. по вересень 2017р.).

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дністер Спецгідроенергомонтаж (60236, Чернівецька обл., м.Новодністровськ, квартал, 18, буд. 55, ідентифікаційний код 31015986) на користь Приватного акціонерного товариства Укргідроенерго (07300, Київська обл., м. Вишгород, ідентифікаційний код 20588719, р/р 1 в ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 300465) судовий збір в розмірі 15535,90 грн.

4.Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 110933,50 грн (за період з 01.12.2016р. по 31.05.2017р.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.01.2018р.

Суддя М.О. Гурин