Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року

м. Київ

справа № 917/919/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Лисенка Андрія Володимировича

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 (у складі колегії суддів: Лакіза В.В., (головуючий), Плахов О.В., Шутенко І.А.)

у справі за позовом фізичної особи-підприємця Лисенка Андрія Володимировича

до товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта"

про стягнення грошових коштів у сумі 20 818, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року фізична особа-підприємець Лисенко Андрій Володимирович (далі - ФОП Лисенко А.В.) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" (далі - ТОВ "Нова пошта") про стягнення вартості втраченого вантажу в розмірі 20 680,00 грн та провізної плати в розмірі 138,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 09.08.2016 між ТОВ "Нова Пошта" (експедитор) та ФОП Лисенком А.В. (замовник) було укладено договір про надання послуг з організації перевезень. Від імені та в інтересах ФОП Лисенка А.В. фізична особа ОСОБА_7 здійснила відправлення вантажу - ювелірного виробу із золота за експрес-накладною № 1 на ім'я фізичної особи ОСОБА_8 У зв'язку з вчиненням розбійного нападу на кур'єра ТОВ "Нова пошта" вантаж не було доставлено замовнику, а після вилучення цього вантажу працівниками поліції при оформленні його повернення відправнику встановлено підміну ювелірного виробу на біжутерію.

Відповідач як особа, відповідальна за втрату вантажу, зобов'язаний відшкодувати завдані збитки.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.08.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача вартість втраченого вантажу в розмірі 20 680,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення вартості втраченого вантажу є обґрунтованими. При цьому, суд відхилив вимоги про стягнення провізної плати, оскільки встановив, що за змістом укладеного між сторонами договору у разі повної втрати відправлення з вини експедитора всі витрати, пов'язані з транспортуванням відправлення оплачуються замовником.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким у позові відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин того, що ОСОБА_7 було здійснено відправлення за експрес-накладною №1 саме в межах договору від 09.08.2016 № 121906 між ТОВ "Нова Пошта" та ФОП Лисенком А.В., що мала місце втрата вантажу за вказаною експрес-накладною та що це сталося з вини відповідача.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, ФОП Лисенко А.В звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 скасувати, а рішення Господарського суду Полтавської області від 03.08.2017 залишити в силі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ФОП Лисенко А.В посилається на те, що:

- судом апеляційної інстанції залишено поза увагою наявність договору від 22.09.2016 № 66 та довіреності на вчинення дій від імені ФОП Лисенка А.В. від 23.09.2016, якими підтверджується здійснення відправлення за експрес-накладною № 1 ОСОБА_7 від імені ФОП Лисенка А.В; та наявність видаткового касового ордеру від 14.03.2017, який є доказом оплати послуг перевезення вантажу за експрес-накладною № 1 з каси ФОП Лисенка А.В.;

- апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не було доведено втрати відправленого вантажу;

- апеляційним судом порушено приписи ст. 924 Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Нова Пошта", посилаючись на правомірність висновків суду апеляційної інстанції, просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 301 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

У справі встановлено, що 09.08.2016 між ТОВ "Нова Пошта" (експедитор) та ФОП Лисенком А.В. (замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезень № 121906, відповідно до п. 2.1 якого експедитор зобов'язався за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлень та надання комплексу інших послуг, пов'язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов'язався їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

У п. 6.2.2 договору сторони дійшли згоди про те, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше від фактичної вартості відправлення) та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною; у разі повної компенсації за пошкодження відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Відповідно до п. 6.2.8 договору відповідальність експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі одержувачу та після підписання останнім експрес-накладної.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором перевезення.

Згідно з експрес-накладною № 1 фізична особа ОСОБА_7 за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-5 Зарічний, буд. 11к здійснила відправлення вантажу до відділення № 4 в м. Черкаси на адресу фізичної особи ОСОБА_8 за фактичною вагою - 0,1 кг та оголошеною вартістю вантажу за визначенням відправника у розмірі 20680,00 грн, зазначивши його опис, як "біжутерія".

В експрес-накладній № 1 відсутні посилання на те, що фізична особа ОСОБА_7 діяла від імені та в інтересах ФОП Лисенка А.В. Зворотну доставку відправлення на суму 20 680,00 грн було замовлено також на ім'я ОСОБА_7

На підтвердження здійснення відправки за експрес-накладною № 1 саме на підставі договору від 09.08.2016 № 121906 позивачем не надано суду ні акту наданих послуг, ні рахунку-фактури, складання яких передбачено пунктами 5.1, 5.2 договору.

Оплату за послуги перевезення здійснено готівкою, в той час як у договорі № 121906 від 09.08.2016 сторони дійшли згоди щодо оплати послуг у безготівковій формі (п. 5.1 договору).

Апеляційним судом надано оцінку трудовому договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 22.09.2016 № 66 та довіреності на вчинення дій від імені ФОП Лисенка А.В. від 23.09.2016, якими підтверджується наявність трудових правовідносин між вказаними особами у період, в який виникли спірні правовідносини, та право фізичної особи виконувати відправлення, отримання, контролювати доставку, відправку посилок від імені та в інтересах позивача. Апеляційним судом встановлено, що наведені надані позивачем докази не є доказом того, що під час здійснення відправлення за накладною №1 ОСОБА_7 діяла саме від імені позивача у даній справі, оскільки в накладній відсутні будь-які посилання на особу, від імені та в інтересах якої здійснювались відповідні дії.

Наведеним спростовуються посилання касаційної скарги на те, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою наявність договору від 22.09.2016 № 66 та довіреності на вчинення дій від імені ФОП Лисенка А.В. від 23.09.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з частини 1 та частини 3 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

З урахуванням наведених обставин безпідставним є посилання у касаційній скарзі на порушення апеляційним судом приписів ст. 924 ЦК України та 308 ГК України, оскільки за змістом вказаних статей перевізник несе відповідальність за втрату вантажу лише перед відправником, в той час як позивачем не доведено, що він є відправником за експрес-накладною №1.

Відхиляються судом касаційної інстанції і доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом безпідставно не взято до уваги як доказ оплати послуг перевезення вантажу за експрес-накладною №1 з каси ФОП Лисенка А.В. видатковий касовий ордер від 14.03.2017.

Здійснивши оцінку копії видаткового касового ордеру від 14.03.2017, апеляційним судом встановлено, що він не є належним доказом проведення оплати ФОП Лисенко А.В. посилки за експрес-накладною № 1, оскільки не містить обов'язкових реквізитів, визначених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1994 № 88, та Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, а також відомостей, відповідно до яких можливо встановити його приналежність до спірних правовідносин.

При цьому, встановивши, що в описі експрес-накладної № 1 вантаж значиться, як "біжутерія", суд апеляційної інстанції мотивовано відхилив доводи про неналежний вміст повернутого відправлення та дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин втрати перевізником вантажу (ювелірного виробу з золота) та завдання йому збитків внаслідок дій відповідача.

Таким чином, встановивши, що позивачем не доведено, що відправлення за експрес-накладною №1 було здійснено ОСОБА_7 в межах договору від 09.08.2016 №121906 між ТОВ "Нова Пошта" та ФОП Лисенком А.В., що наведене відправлення було втрачено, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з ТОВ "Нова Пошта" на користь ФОП Лисенка А.В. вартості вантажу за експрес-накладною №1.

Приписами ст. 300 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, а тому, відхиляються, з огляду на передбачені ст. 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваного судового акта не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законної постанови апеляційного господарського суду колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Лисенка Андрія Володимировича залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 у справі №917/919/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий