УХВАЛА

про відмову в прийнятті до виконання

судового доручення іноземного суду

м. Київ

26.01.2018Справа № 910/744/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., дослідивши Доручення про вручення документів Арбітражного суду Центрального округу від 16.01.2018 публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» (, 01011, Україна, м. Київ, вул.Лєскова,9) - ухвали Арбітражного суду Центрального округу №А 83-9963/2016 від 16.01.2018 про прийняття касаційної скарги до провадження

у справі №А 83-9963/2016

за позовом приватного підприємця Нікіфорова Віталія Ніколаєвіча

до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

та автономної некомерційної організації «Фонд защитьі вкладчиков»

про звільнення майна з-під арешту,

без виклику особи, якій підлягає вручення,

ВСТАНОВИВ

Матеріалами Доручення про вручення документів визначено, що предметом оскарження і рішення Арбітражного суду Республіки Крим від 17.05.2017 та постанова Двадцять першого арбітражного апеляційного суду від 27.10.2017.

Наведене вказує на здійснення правосуддя на території Автономної Республіки Крим незаконними організаціями/установами/особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 Господарського процесуального кодексу України , в редакції від 15.12.2017, суд виконує доручення іноземних судів щодо надання правової допомоги - вручення викликів до суду чи інших документів, допит сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, передані їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено, - дипломатичними каналами. Судове доручення не приймається до виконання, якщо воно: 1) може призвести до порушення суверенітету України або створити загрозу її національній безпеці; 2) не належить до юрисдикції цього суду; 3) суперечить закону або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Господарський суд дійшов висновку про те, що судове доручення не приймається до виконання враховуюче таке.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено межі тимчасово окупованої території: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над вищезазначеними територіями.

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Так, відповідно до статті 134 Конституції України Автономна Республіка Крим є невід'ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Частиною шостою статті 136 Конституції України встановлено, що правосуддя в Автономній Республіці Крим здійснюється судами України.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Статтею 5 Конституції України встановлено, що Україна є республікою. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Ніхто не може узурпувати державну владу.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 8 Конституції України визначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Положення статті 19 Конституції України визначають, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до норми статті 3 Закону України "Про основи національної безпеки України" об'єктами національної безпеки, зокрема, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про основи національної безпеки України" суб'єктами забезпечення національної безпеки серед інших є суди загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до норми статті 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" суди України утворюють єдину систему. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Положення статті 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" встановлюють, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Припис статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" визначає, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Особи, які привласнили функції суду, несуть відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Норма статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають місцеві суди, апеляційні суди та Верховний Суд.

Відповідно до положень статті 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд утворюється і ліквідовується законом. Місцезнаходження, територіальна юрисдикція і статус суду визначаються з урахуванням принципів територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно з Указом Президента України Про Питання мережі господарських судів України від 12.08.2010 № 811/2010 із змінами згідно з Указом Президента України від 12.11.2014 № 868/2014) та відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на території Автономної Республіки Крим для цілей розгляду справ, віднесених до судів господарської юрисдикції поширюється юрисдикція Господарського суду Автономної Республіки Крим, як місцевого господарського суду та Севастопольського апеляційного господарського суду , як апеляційного господарського суду.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом. Справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності. Суди згідно із встановленою цим Законом підсудністю та відповідно до вимог процесуального законодавства здійснюють розгляд справ та вирішують процесуальні питання, які виникають після ухвалення судового рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про основи національної безпеки України") на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві, серед інших визначено посягання на державний суверенітет України та її територіальну цілісність, територіальні претензії з боку інших держав та спроби втручання у внутрішні справи України з боку інших держав.

Державний суверенітет - верховенство держави на своїй території і незалежність у міжнародних відносинах. Верховенство держави означає дію в межах її території тільки однієї публічної влади, яка визначає повноваження усіх державних органів і посадових осіб, а також підлеглість цій владі всього населення території. Незалежність держави в міжнародних відносинах - це її непідпорядкованість будь-якій зовнішній владі, владі інших держав.

Принцип невтручання у внутрішні справи тісно пов'язаний з наявністю суверенітету і ґрунтується на одному з його елементів: незалежності держави при здійсненні її внутрішніх функцій. Наявність суверенітету у держави означає свободу держави чинити так, як вона вважає за необхідне і дотримуватися при цьому норм міжнародного права і національного законодавства. Обов'язки держави в рамках цього принципу полягають у невтручанні у внутрішні справи іншої держави

Відповідно до пунктів п'ятого та шостого Резолюції Генеральної Асамблеї ООН A/RES/68/262 (2014) «Територіальна цілісність України», Генеральна Асамблея, посилаючись на передбачені у статті 2 Статуту зобов'язання всіх держав утримуватися в їхніх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави і вирішувати свої міжнародні суперечки мирними способами, також посилаючись на свою резолюцію 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, в якій вона схвалила Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту Організації Об'єднаних Націй, і знову підтверджуючи закріплені в ній принципи про те, що територія держави не повинна бути об'єктом надбання іншою державою в результаті погрози силою або її застосування і що будь-яка спроба, спрямована на часткове або повне порушення національної єдності і територіальної цілісності держави або країни, або їхньої політичної незалежності, несумісна з цілями і принципами Статуту, відзначаючи, що референдум, проведений в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі 16 березня 2014 року, не був санкціонований Україною, підкреслює, що референдум, проведений в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі 16 березня 2014, не маючи законної сили, не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або міста Севастополя; закликає всі держави, міжнародні організації та спеціалізовані установи не визнавати будь-які зміна статусу Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на основі вищезгаданого референдуму і утримуватися від будь-яких дій або кроків, які можна було б розуміти як визнання будь-якого таким чином зміненого статусу.

Основними принципами забезпечення національної безпеки, відповідно до статті 5 Закону України "Про основи національної безпеки України", зокрема, є верховенство права, своєчасність і адекватність заходів захисту національних інтересів реальним і потенційним загрозам, чітке розмежування повноважень та взаємодія органів державної влади у забезпеченні національної безпеки. Національна безпека України забезпечується шляхом проведення виваженої державної політики відповідно до прийнятих в установленому порядку доктрин, концепцій, стратегій і програм у політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній та інших сферах. Вибір конкретних засобів і шляхів забезпечення національної безпеки України обумовлюється необхідністю своєчасного вжиття заходів, адекватних характеру і масштабам загроз національним інтересам.

Пріоритетами національних інтересів статтею 6 Закону України "Про основи національної безпеки України", серед інших визначено гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Таким чином, діяльність Арбітражного суду Республіки Крим та Двадцять першого арбітражного апеляційного суду на території Автономної Республіки Крим є незаконною. А вирішення такими незаконними організаціями спорів, віднесених до юрисдикції господарських судів України, є привласненням функцій судів, а їх акти (рішення) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Враховуючи викладене, Доручення про вручення документів Арбітражного суду Центрального округу від 16.01.2018 у справі №А 83-9963/2016 у справі за позовом приватного підприємця Нікіфорова Віталія Ніколаєвіча до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», автономної некомерційної організації «Фонд защитьі вкладчиков» про звільнення майна з-під арешту від 16.01.2018 з метою повідомлення про судові процедури, визнано господарським судом таким, що порушує суверенітет України та суперечить закону.

Керуючись статтями 234, 369 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Не приймати до виконання Доручення Арбітражного суду Центрального округу від 16.01.2018 про вручення документів публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» (, 01011, Україна, м. Київ, вул..Лєскова,9) а, саме Ухвали Арбітражного суду Центрального округу №А 83-9963/2016 від 16.01.2018 про прийняття до провадження касаційної скарги некомерційної організації «Фонд защитьі вкладчиков» на рішення Арбітражного суду Республіки Крим від 17.05.2017 та постанову Двадцять першого арбітражного апеляційного суду від 27.10.2017 у справі за позовом приватного підприємця Нікіфорова Віталія Ніколаєвіча до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», автономної некомерційної організації «Фонд защитьі вкладчиков» про звільнення майна з-під арешту.

Ухвала набрала законної сили 26.01.2018 та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Д. Курдельчук