КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2018 р. Справа№ 910/2670/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 30.01.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 (повний текст складено 21.11.2017)

у справі №910/2670/17 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Державної екологічної інспекції у місті Києві

до Київського зоологічного парку загальнодержавного значення

про стягнення 928 465,30 грн.

В С Т А Н О В И В :

Державна екологічна інспекція у місті Києві (далі, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київського зоологічного парку загальнодержавного значення (далі, відповідач) про стягнення 928 465,30 грн. шкоди, завданої державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 06.05.2015 по 03.03.2016, з яких 278 539,59 грн. - в дохід спеціального фонду Державного бюджету (30%) та 649 925,71 грн. - в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Київської міської ради (70%).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення позивачем планової перевірки у період з 16.06.2016 по 24.06.2016 та позапланової перевірки у період з 02.12.2016 по 15.12.2016 дотримання вимог природоохоронного законодавства було виявлено, що Київський зоологічний парк загальнодержавного значення здійснював свою діяльність з порушенням вимог природоохоронного законодавства, а саме, здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в період з 06.05.2015 по 03.03.2016, оскільки попередній дозвіл закінчився 05.05.2015, а новий дозвіл було отримано відповідачем лише 04.03.2016.

Позивач зазначав, що ним на підставі наданої відповідачем інвентаризації викидів забруднюючих речовин та довідки про роботу стаціонарних джерел викидів від 11.07.2016 №07/274 було здійснено розрахунок збитків, завданих державі внаслідок порушенням вимог природоохоронного законодавства відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №639 від 10.12.2008.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 у справі №910/2670/17 у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру визначених позивачем збитків та обґрунтування останніх, при цьому наданими господарським судом можливостями для такого доведення сторони не скористались.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 у справі №910/2670/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що стягнення з відповідача шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, є необхідним, оскільки в діях відповідача вбачається повний склад правопорушення.

Також, на думку скаржника, суд першої інстанції під час розгляду справи необґрунтовано, всупереч доводам позивача щодо відсутності у нього коштів на проведення судової експертизи, поклав витрати на її проведення на позивача та, у зв'язку із невиконанням вимог вказаної ухвали про сплату за судовому екологічну експертизу, прийняв необґрунтоване рішення, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 30.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22.01.2018 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. За твердженнями відповідача, нарахований позивачем розмір збитків не підтверджений доказами, а відтак є недостовірним. Крім того, відповідач наголосив, що позивачем при здійснення розрахунку збитків було порушено вимоги частини 6 статті 232 та статті 250 Господарського кодексу України щодо періоду застосування до відповідача адміністративно-господарської санкції.

У зв'язку із вступом в силу з 15.12.2017 нової редакції Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 207 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив долучити вказаний відзив відповідача до матеріалів справи.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів, зважаючи на наявність відзиву відповідача на апеляційну скаргу, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відносини у галузі навколишнього природного середовища в Україні регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», а також розроблюваним відповідно до нього земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Органами, які забезпечують реалізацію державної політики в галузі охорони навколишнього природного середовища, є Державна екологічна інспекція, Державне управління охорони навколишнього природного середовища, інші контролюючі державні органи тощо.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних у результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, надано, зокрема, спеціально уповноваженим органам державного управління в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів.

Так, відповідно до Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 №429, Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України та підпорядковується останній.

Відповідно до пункту 4.2. Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №429 від 04.11.2011 (далі, оложення), Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема, законодавства про охорону атмосферного повітря щодо: наявності та додержання дозволів на викиди забруднюючих речовин; додержання нормативів у галузі охорони атмосферного повітря; надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан атмосферного повітря, визначення видів і обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря;

Держекоінспекція відповідно до пунктів 6.4., 6.7. та 6.11. Положення для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, ліцензії, сертифікати, висновки, рішення, ліміти, квоти, погодження, свідоцтва); розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання наказу державної екологічної інспекції у м. Києві №396 від 06.06.2016 і направлення на проведення планової перевірки №458 від 06.06.2016 в період з 16.06.2016 по 24.06.2016 Державною екологічною інспекцією у м. Києві проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Київським зоологічним парком загальнодержавного значення за адресою: просп. Перемоги, 32 у Шевченківському районі м. Києва.

За результатами перевірки встановлено, що в період з 06.05.2015 по 03.03.2016 Київським зоопарком здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, оскільки дія попереднього дозволу закінчилась 05.05.2015, в той час як новий дозвіл отримано лише 04.03.2016 за №-10140 терміном дії 10 років.

Належним чином засвідчена копія вказаного дозволу №-10140 від 04.03.2016 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами терміном дії 10 років, з 04.03.2016 по 04.03.2026, наявна в матеріалах справи.

24.06.2016 Державною екологічною інспекцією у м. Києві за результатами вказаної перевірки складено акт №04/456а перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, в якому зафіксовано факт виявлення порушення Київським зоологічним парком загальнодержавного значення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Даний Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства підписано провідним інженером з охорони навколишнього середовища Загородньою Г.В., яка була присутня при проведенні перевірки.

За вчинене порушення, передбаченого частиною 1 статті 78 КУпАП - викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища міста Києва Ковтун В.В. постановою №01063 від 06.07.2016 про накладення адміністративного стягнення на гр. Загородню Г.В. було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн. Копія вказаної постанови отримана загородньою Г.В. особисто під розписку, про що засвідчено в тексті самої постанови.

При цьому, штраф зазначеною особою сплачено у добровільному порядку, що підтверджується квитанцією №48 від 07.07.2016 на суму 85,00 грн., належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи.

Окрім того, відповідно до статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, проведеної 24.06.2016, Державною екологічною інспекцією у м. Києві винесено припис №04/196п від 05.07.2016, копія якого надана позивачем.

На підставі наказу Державної екологічної інспекції у м. Києві від 02.12.2016 №810 та направлення на перевірку №921 від 02.12.2016 для проведення перевірки виконання вищевказаного припису №04/196п від 05.07.2016, виданого Київському зоологічному парку загальнодержавного значення на усунення порушень та недоліків вимог природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки за адресою: просп. перемоги, 32 у Шевченківському районі м. Києва в період з 02.12.2016 року по 15.12.2016 року позивачем здійснено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Київським зоологічним парком загальнодержавного значення за адресою: просп. Перемоги, 32 у Шевченківському районі м. Києва, за результатами якої складено акт №04/910а.

Так, у ході проведення позапланової перевірки встановлено виконання Київським зоологічним парком загальнодержавного значення припису №04/196п від 05.07.2016 в повному обсязі.

На підставі вказаних актів та відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №639 від 10.12.2008, позивачем було здійснено розрахунок розміру збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел викидів внаслідок відсутності дозволу на викиди за період з 06.05.2015 по 03.03.2016 включно в сумі 928 465,30 грн. Копія вказаного розрахунку наявна в матеріалах справи.

Із метою досудового врегулювання господарського спору на підставі статей 3, 20-2, 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» Державною екологічною інспекцією у м. Києві було направлено відповідачу претензію від 15.12.2016 №173 із доданим до неї розрахунком шкоди, копія якої наявна в матеріалах справи, з пропозицією добровільно відшкодувати завдану державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства шкоду в сумі 928 465,30 грн.

За результатами розгляду зазначеної претензії відповідач листом №07/522 від 27.12.2016 повідомив позивача про незгоду із здійсненим нарахуванням та безпідставність претензії, оскільки під час проведення перевірки в період 16.06.2016 - 24.06.2016 інструментально - лабораторні вимірювання на предмет виявлення викидів забруднюючих речовин не здійснювалися, проби не відбиралися, чим порушено положення пунктів 4.4. - 4.6. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008.

Таким чином, в обґрунтування позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивач вказує, що у зв'язку із здійсненням відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідач зобов'язаний відшкодувати завдані державі збитки, розмір яких згідно наведеного позивачем розрахунку становить 928 465,30 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до статті 66 Конституції України кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

За приписами статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, за змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, судам необхідно встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів складу цивільного правопорушення відповідальність не настає.

Суд зазначає, що спірні правовідносини, пов'язані з нарахуванням позивачем збитків, завданих внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади, регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про охорону атмосферного повітря», приписами Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №639 від 10.12.2008.

Статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Як визначено Законом України «Про охорону атмосферного повітря», атмосферне повітря є одним з основних життєво важливих елементів навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин.

Поряд з цим, статтею 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлені вимоги щодо регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарних джерел.

Так, за приписами статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання.

Згідно статті 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом.

Відповідно статті 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

При цьому, відповідно до статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі, актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №04/456а, складеним 24.06.2016 Державною екологічною інспекцією у м. Києві, підтверджується факт порушення відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», що полягає у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарним джерелом без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.

Позивач зазначає, що розмір збитків було розраховано ним на підставі наданої відповідачем інвентаризації викидів забруднюючих речовин та довідки про роботу стаціонарних джерел викидів №07/274 від 11.07.2016 з зафіксованими в ній годинами роботи стаціонарних джерел викидів.

При цьому, позивач стверджує, що для розрахунку маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел використовувалось значення показників емісії, зазначене в технічному звіті про проведення режимно-налагоджувальних робіт та еколого-теплотехнічних випробувань паливовикористовувального обладнання.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) встановлено Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №639 від 10.12.2008 (далі, Методика).

Так, за змістом пункту 2.1.2. Методики наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, у тому числі, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Згідно пункту 2.2. Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

У відповідності до пункту 2.7.1. Методики розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання

Розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду. Такий час визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу (пункт 3.11. Методики).

Пунктом 4.1. Методики встановлено, що розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини.

Розмір збитків розраховується за формулою:

З = mі х 1,1П х Aі х Кт х Кзі, (12)

де З - розмір збитків, грн.;

mі - маса i-тої забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно, т;

1,1П - розмір мінімальної заробітної плати (П) на момент виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн./т;

Aі - безрозмірний показник відносної небезпечності i-тої забруднюючої речовини;

Кт - коефіцієнт, що враховує територіальнісоціально-екологічні особливості;

Кзі - коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту i-тою забруднюючою речовиною.

Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем розрахунок розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря Київським зоологічним парком загальнодержавного значення за період з 06.05.2015 по 03.03.2016, здійснено на підставі довідки про роботу стаціонарних джерел викидів від 11.07.2016 №07/274 та даних інвентаризації викидів забруднюючих речовин.

Відповідно до пункту 3.6. Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою № 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

У свою чергу, як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку розмірі відшкодування збитків, які заподіяні державні в результаті викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу Київським зоологічним парком загальнодержавного значення з 06.05.2015 по 03.03.2016, позивач розраховував масу наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерел викидів забруднюючих речовин за 2 формулою, визначеною пунктом 3.1 Методики, а саме розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду забруднюючих речовин, віднесеного до основних джерел викидів, здійснюється за формулою:

mi = 3,6 х 10 -3 х (qmi - qm норм) х T,

де mi - маса наднормативного викиду i-тої забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду цієї забруднюючої речовини, т;

qmi - середнє значення масової витрати i-тої забруднюючої речовини, г/с;

qm норм - значення затвердженого нормативу викиду i-тої забруднюючої речовини, наведеного в дозволі на викид, г/с;

T - час роботи джерела викиду i-тої забруднюючої речовини в режимі наднормативного викиду, год.

Для розрахунку маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів використовувалось значення показників емісії, зазначене в технічному звіті про проведення режимно - налагоджувальних робіт та еколого - теплотехнічних випробувань паливновикористовувального обладнання.

Проте, відповідний технічний звіт про проведення режимно - налагоджувальних робіт та еколого - теплотехнічних випробувань паливновикористовувального обладнання позивачем суду не наданий.

Окрім того, відсутність вказаного документу підтверджує також у наданому суду відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу безпосередньо відповідач - Київський зоологічний парк загальнодержавного значення.

Також, в наданому відзиві та приблизному контррозрахунку розмірі відшкодування збитків відповідач звертає увагу на дані Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел на Київському зоологічному парку загальнодержавного значення (розробник ТОВ «Екоаудит», 2015 року), згідно якого у відповідача встановлено три водогрійні котли, які складають одне джерело №12 - труба котельні.

Поряд із цим, відповідач наголошує на некоректності врахованих позивачем згідно зазначеного Звіту даних щодо питомих викидів джерела №12, оскільки у період з квітня 2015 року по березень 2016 року у Київському зоопарку працював тільки один котел, що підтверджується наданими відповідачем актами опломбування ПАТ «Київгаз», зазначаючи про встановлення точного обсягу викидів тільки після проведення інструментально-лабораторних вимірювань відповідно до п.2.3 та п.3.7 Методики.

Зокрема, згідно пункту 3.7. Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду (утворення), який здійснюється без дозволу на викиди, визначається за результатами інструментально-лабораторних вимірювань за спеціальною формулою в разі відсутності у відповідній документації суб'єкта господарювання інформації щодо параметрів джерел викидів та/або джерел утворення забруднюючої речовини.

Натомість, в матеріалах справи докази наявності проведення відповідних інструментально-лабораторних вимірювань, здійснених під час перевірки, з метою встановлення дійсного розміру збитків, завданих відповідачем державі в результаті викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади, відсутні.

Відповідно до вимог статті 66 Конституції України кожен, хто заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу, повинен відшкодувати шкоду в повному обсязі.

У відповідності до пункту 1.6. Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» від 27.06.2001 №02-5/744 (далі, Роз'яснення) вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 1166, 1172 Цивільного кодексу України). Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно з пунктом 1.3. Роз'яснення розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача.

Суд зазначає, що обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність шкоди, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та шкодою, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено шкоду.

Тобто, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов'язок довести розмір шкоди, завданої протиправною поведінкою, факт порушення відповідачем законодавства та причинний зв'язок між цим порушенням і завданою шкодою навколишньому середовищу. Відповідач, в свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини.

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні зазначив, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру визначених позивачем збитків.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок доказування та подання доказів як відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття оскарженого рішення, так і відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що набрала чинності 15.12.2017, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, та виходячи з того, що під час розгляду справи №910/2670/17 виникли питання щодо правильності врахованих позивачем при здійсненні розрахунку розміру відшкодування збитків даних, а також зважаючи на те, що відповідач не погоджувався із визначеною позивачем сумою збитків, які заподіяні в результаті викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2017 у справі №910/2670/17 призначив судову екологічну експертизу, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На розгляд експерту були поставлено наступні питання:

1. У Дозволі на Викиди встановлені параметри джерела викиду № 12 (труба котельні), а саме питомі викиди забруднюючих речовин оксидів азоту (оксид та діоксид азоту) у перерахунку на діоксид азоту NOx та оксиду вуглецю СО. Чи ці значення викидів стосуються роботи 3 котлів, чи 1 котла розташованого(их) за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 32?

2. Скільки водогрійних котлів типу NPR 2500 одночасно працювало у котельні Київського зоопарку, розташованій за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 32, в опалювальний період з 13.10.2015 по 03.03.2016 включно?

3. Яка маса забруднюючих речовин - оксидів азоту (оксид та діоксид азоту) у перерахунку на діоксид азоту NOх та оксиду вуглецю СО - була викинута у атмосферне повітря котельнею Київського зоопарку за період з 13.10.2015 по 03.03.2016 включно?

4. Які забруднюючі речовини є специфічними для Київського зоопарку, згідно Графіку лабораторного контролю, що погоджений Головним державним санітарним лікарем м. Києва?

5. Розрахувати безрозмірний показник відносної небезпечності забруднюючих речовин (Аі): оксидів азоту (оксид та діоксид азоту) у перерахунку на діоксид азоту NOх та оксиду вуглецю СО.

6. Визначити точний (та/або приблизний) розмір збитків від забруднення атмосферного повітря викидами забруднюючих речовин від одного працюючого котла типу NPR 2500, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 32, в опалювальний період з 13.10.2015 по 03.03.2016?

Оплату витрат по проведенню судової експертизи було покладено на Державну екологічну інспекцію у м. Києві.

Натомість, як свідчать матеріали справи, матеріали останньої були повернуті з КНДІСЕ 13.10.2017 разом з повідомленням за №9877/17-48 від 04.10.2017 про неможливість надання висновку судової екологічної експертизи у зв'язку з неоплатою позивачем вартості проведення експертизи згідно рахунку №5122 від 27.06.2017.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції під час розгляду справи необґрунтовано, всупереч його доводам щодо відсутності у нього коштів на проведення судової експертизи, поклав витрати на її проведення на позивача.

Вказані доводи не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

Як уже зазначалося, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття даної постанови, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України у редакції від 15.12.2017 встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Так, позивач мав довести належними, допустимими та достовірними доказами розмір завданого державі збитку.

Однак, як уже зазначалося вище, під час здійснення розрахунку завданої державі шкоди в результаті викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, у позивача був відсутній відповідний технічний звіт про проведення режимно- налагоджувальних робіт та еколого-теплотехнічних випробувань паливновикористовувального обладнання, не було проведено відповідних інструментально-лабораторних вимірювань, а тому такий розрахунок був проведений із порушенням встановлених Методикою правил.

Водночас, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України, не можуть свідчити про відсутність у останнього коштів на оплату витрат за проведення судової експертизи та неможливість покладення на нього відповідних витрат.

Відповідно до пункту 23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи.

Отже, оскільки саме позивач, як заінтересована особа, повинен був довести розмір завданого державі збитку, судом першої інстанції було обґрунтовано покладено витрати за проведення у даній справі судової експертизи на Державну екологічну інспекцію у місті Києві.

За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на невиконання позивачем вимог ухвал суду про призначення у справі судової експертизи та нездійснення оплати вартості проведення судової екологічної експертизи, а також наявне в матеріалах справи повідомлення експерта №9877/17-48 від 04.10.2017 щодо неможливості проведення експертизи та, відповідно, встановлення фактичних обставин у даній справі судовою експертизою, суд повинен здійснювати розгляд спору виключно за наявними у матеріалах справи доказами, що, у свою чергу, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення позивачем збитків та відсутність наданих позивачем належних доказів на підтвердження факту їх понесення у заявленому розмірі, унеможливлює встановлення судом обставин, необхідних для перевірки обґрунтованості позовних вимог та відповідно, прийняття за результатами всебічного та повного дослідження наданих сторонами та отриманих судом доказів рішення про задоволення позовних вимог у справі.

За наявності в матеріалах справи наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд позбавлений можливості прийти до чіткого, конкретного та безумовного висновку щодо правильності врахованих позивачем даних та параметрів, а також перевірити правильність розрахунку розміру збитків, заподіяних державі відповідачем в результаті викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, та які підлягають відшкодуванню.

Позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності були б достатніми та підтверджували розмір визначених позивачем та заявлених до стягнення збитків. При цьому, наданими господарським судом можливостями для такого доведення сторони не скористались.

До апеляційної скарги скаржником також не надано жодних доказів на підтвердження понесення державою збитків у заявленому позивачем розмірі.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час вирішення справи судом апеляційної інстанції не довів в розумінні статті 33 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній станом на дату прийняття оскарженого рішення) та статті 74 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній станом на дату прийняття даної постанови) обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відмову позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Поруч із вищевикладеним, колегія суддів наголошує, що посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що заявлена позивачем до стягнення шкода є адміністративно-господарською санкцією у розумінні статей 238, 250 Господарського кодексу України, яка може бути застосована до суб'єкта господарювання лише протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки згідно статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до статті 239 Господарського кодексу України видами адміністративно-господарських санкцій є: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; скасування державної реєстрації та ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені Господарським кодексом України та іншими законами.

Статтею 250 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим.

Враховуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що відшкодування шкоди (збитків) не відноситься до адміністративно-господарських санкцій, враховуючи мету, характер та порядок їх застосування.

Відтак, посилання відповідача на сплив 1 (одного) року для застосування Державною екологічною інспекцією у місті Києві до відповідача відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності у вигляд стягнення збитків є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державної екологічної інспекції у місті Києві є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 у справі №910/2670/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 у справі №910/2670/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/2670/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 01.02.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко