РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018Справа № 910/18485/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області
до проПублічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" стягнення заборгованості у розмірі 3 161,98 грн.
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 3 161,98 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.04.2016 Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області (Фонд) та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (Банк) уклали договір № 50-ЮВ/ПФУ (далі - Договір), за умовами якого Банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 (далі - Порядок № 1596). Як зазначає Позивач, 01.06.2017 він надав Відповідачу листа за вих. № 5444/12, відповідно до якого повідомив про смерть пенсіонерки ОСОБА_2 30.05.2017 (актовий запис № 54 від 01.06.2017), просив припинити зарахування коштів на поточний (картковий) рахунок пенсіонерки та повернути суми пенсійних виплат за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 у розмірі 1 581,73 грн. Проте, в порушення п. 18 Порядку № 1596 та ст.8 п. 1 розділу IV Договору, Відповідач зарахував кошти в розмірі 1 580,25 грн на поточний рахунок померлої пенсіонерки ОСОБА_2 та не повернув Позивачу зараховану суму пенсії в повному обсязі, що встановлено у Акті перевірки від 20.07.2017 № 10. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Відповідача суму перерахованої та неповернутої пенсії у розмірі 1 580,25 грн та штраф у розмірі 1 581,73 грн за несвоєчасне повернення суми пенсії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 року порушено провадження у справі № 910/18485/17, судове засідання призначено на 08.11.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про розгляд справи в режимі відеоконференції.

06.11.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.10.2017 року та відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

08.11.2017 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.10.2017 року не виконав.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

1) надати докази на підтвердження зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 в розмірі 1 581,73 грн.;

2) надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 року відкладено розгляд справи на 29.11.2017 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

09.11.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.10.2017 року та клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

23.11.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2017 року.

29.11.2017 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 року розгляд справи призначено на 13.12.2017 року.

13.12.2017 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Позивача про розгляд справи за відсутності представника. В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу ознайомитись з документами, поданими Позивачем. Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 відкладено розгляд справи на 21.12.2017 у зв'язку з задоволенням клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, розглянувши матеріали справи № 910/18485/17, з метою справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, а також ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, дійшов висновку, що вказану справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2017 вирішено розглядати справу № 910/18485/17 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.01.2018.

В судове засідання 24.01.2018 представники Сторін не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення 03.01.2018 представнику Позивача ухвали суду від 21.12.2017 та роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти про вручення 03.01.2018 поштового відправлення представнику Відповідача.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач і Відповідач про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач і Відповідач були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача і Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 січня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, підписано вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 223 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

01.04.2016 Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області (Фонд) та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (Банк) уклали договір № 50-ЮВ/ПФУ (далі - Договір), за умовами якого Банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 (далі - Порядок № 1596).

Відповідно до п. 3 ст. 1 розділу 1 Договору взаємовідносини між органами Фонду, Управлінням та Банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках регулюються Порядком, цим договором, а також при необхідності відповідними спільними наказами Сторін та додатковими угодами до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 1 ст. 8 розділу 4 Договору суми пенсій та грошової допомоги не зараховуються на поточні рахунки, зокрема, у разі наявності даних про смерть одержувача.

З місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, установи Банку, при отриманні такого повідомлення, припиняють зарахування на поточний рахунок суми пенсій та грошової допомоги (п. 3 ст. 8 розділу 4 Договору).

Відповідно до п. 4 ст. 8 розділу 4 Договору, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, установи Банку повертають Фонду, за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточних рахунках пенсіонера.

У п. 1 статті 6 розділу 3 Договору передбачено, що за несвоєчасну виплату і доставку сум пенсійних виплат одержувачам або несвоєчасне зарахування їх на банківські рахунки пенсіонерів, або несвоєчасне повернення на банківські рахунки Фонду сум коштів, не використаних для здійснення пенсійних виплат, за умови своєчасного і в повному обсязі їх фінансування, на Банк накладається штраф у розмірі своєчасно не виплачених, не доставлених чи не зарахованих або своєчасно не повернених сум пенсійних виплат.

01.06.2017 Позивач надав Відповідачу листа за вих. № 5444/12, відповідно до якого повідомив про смерть пенсіонерки ОСОБА_2 30.05.2017 (актовий запис № 54 від 01.06.2017), просив припинити зарахування коштів на поточний (картковий) рахунок пенсіонерки та повернути суми пенсійних виплат за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 у розмірі 1 581,73 грн, дата виплати - 11 число.

26.06.2017 Відповідачем на рахунок Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області було повернуто частину пенсії у розмірі 1,48 грн.

20.07.2017 працівником управління з відома керуючого Звенигородського ЧГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5 та в присутності спеціаліста з обслуговування клієнтів ОСОБА_6 була проведена перевірка своєчасності та повноти зарахування коштів Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області за період з 01.04.2017 до 30.06.2017 та коштів управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області за період з 01.02.2017 по 31.03.2017 на поточні рахунки пенсіонерів ЧГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк".

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 20.07.2017 № 10, у якому, зокрема, зазначено про те, що кошти Управлінням профінансовані 09.06.2017 та зараховані Відповідачем на рахунок ОСОБА_2 в день фінансування 09.06.2017, чим порушено п. 18 Порядку № 1596 в частині не припинення зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача та порушено п. 19 Порядку № 1596, ст.8 п. 1 розділу IV Договору в частині не зарахування на поточні рахунки у разі письмової вимоги органу Пенсійного фонду; зараховані кошти частково в сумі 1,48 грн повернено 26.06.2017, чим порушено п. 18 Порядку № 1596 в частині несвоєчасного повернення зарахованих сум пенсій на 11 днів, залишок неповернутих сум коштів становить 1 580,25 грн.

01.08.2017 Позивач направив Відповідачу претензію № 7796/15 від 01.08.2017 про повернення 1 580,25 грн та сплату суми штрафу в розмірі 1 581,72 грн. у задоволенні якої Відповідачем було відмовлено (лист від 13.09.2017 № Е.30.0.0.0/4-108983).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що в порушення п. 18 Порядку № 1596 та ст.8 п. 1 розділу IV Договору Відповідач зарахував кошти в розмірі 1 580,25 грн на поточний рахунок померлої пенсіонерки ОСОБА_2 всупереч повідомленню управління про її смерть та не повернув Позивачу зараховану суму пенсії в повному обсязі. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Відповідача суму перерахованої та неповернутої пенсії у розмірі 1 580,25 грн та штраф у розмірі 1 581,73 грн за несвоєчасне повернення суми пенсії.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору № 50-ЮВ/ПФУ від 01.04.2016 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як підтверджується матеріалами справи, 01.04.2016 Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області (Фонд) та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (Банк) уклали договір № 50-ЮВ/ПФУ (далі - Договір), за умовами якого Банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 (далі - Порядок № 1596).

Відповідно до п. 3 ст. 1 розділу 1 Договору взаємовідносини між органами Фонду, Управлінням та Банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках регулюються Порядком, цим договором, а також при необхідності відповідними спільними наказами Сторін та додатковими угодами до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках (далі - Порядок).

Згідно з п. 2 Порядку, виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до п. 4 Порядку, установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

У пункті 15 Порядку вказано, що зарахування сум пенсій та грошової допомоги уповноваженими банками на поточні рахунки здійснюється не пізніше наступного операційного дня після надходження відповідних сум від органів Пенсійного фонду та органів соціального захисту населення.

Як встановлено Судом, 09.06.2017 від Позивача надійшли кошти (пенсія) в сумі 1 581,73 грн для зарахування на картковий рахунок ОСОБА_2, які цього ж дня на виконання умов Договору та вимог вказаного Порядку були зараховані Відповідачем на відповідний рахунок пенсіонера, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Приватбанк».

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

За приписами статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Відповідно до пункту 1.7 вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12 зазначеної Інструкції стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Відповідно до пунктів 1.38, 1.39 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Списання примусове - списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Пунктом 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів у Україні" визначено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Пунктом 18 Порядку встановлено, що у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача або про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, і зробити відповідну відмітку в примірнику списку, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду та органу соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом із нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, підлягають поверненню уповноваженим банком органам Пенсійного фонду та органам соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня після надходження таких відомостей.

Відповідно до п. 4 ст. 8 розділу 4 Договору, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, установи Банку повертають Фонду, за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточних рахунках пенсіонера.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2017 Позивач надав Відповідачу лист за вих. № 5444/12, відповідно до якого повідомив про смерть пенсіонерки ОСОБА_2 30.05.2017 (актовий запис № 54 від 01.06.2017), просив припинити зарахування коштів на поточний (картковий) рахунок пенсіонерки та повернути суми пенсійних виплат за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 у розмірі 1 581,73 грн, дата виплати - 11 число. Цей лист Банк отримав 02.06.2017, про що свідчить відмітка про отримання на примірнику управління за підписом працівника Банку та не заперечується останнім.

Позивач зазначає, що всупереч повідомленню про смерть пенсіонерки ОСОБА_2, Відповідач здійснив зарахування пенсії у розмірі 1 581,73 грн на поточний рахунок померлого пенсіонера 09.06.2017.

Як встановлено Судом та підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 за період з 26.05.2017 по 26.06.2017, 09.06.2017 банком зараховано пенсію на рахунок в розмірі 1 581,73 грн, 13.06.2017 знято з рахунку 1 690,00 грн (зняття готівки в банкоматі), за наслідками чого залишок коштів становив 1,48 грн., які було повернуто банком Позивачу в день ідентифікації ОСОБА_2 26.06.2017.

При цьому, Суд вважає слушними та обґрунтованими заперечення Відповідача, згідно з якими, обставини зарахування пенсії ОСОБА_2 після отримання повідомлення про її смерть обґрунтовані відсутністю можливості ідентифікації ОСОБА_2 як особи, яка значиться в базі Відповідача такою, яка відмовилась від отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків, проте Позивачем у листі від 01.06.2017 № 5444/12 було вказано ідентифікаційний номер особи та невірно вказано номер рахунку пенсіонера. Відтак, визначити особу, пенсію якої вимагав повернути Позивач, Банку вдалось вже після того як кошти були зараховані на рахунок пенсіонера. На підтвердження заперечень Відповідачем подано виписку по рахунку ОСОБА_2 та копію анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 24.03.2014.

Отже, за наслідками звернення Позивача до Відповідача з вимогою повернути суму пенсії Банком було повернуто суму коштів в межах наявного залишку на рахунку станом на момент ідентифікації померлої особи 26.06.2017 в розмірі 1,48 грн., про що банк повідомив фонд відповідним листом від 27.06.2017 №20.1.0.0.0/7-20170602/4067.

Наведені обставини свідчать, що Публічне акціонерне товариство "Приватбанк" при поверненні коштів з рахунку померлого пенсіонера ОСОБА_2 на рахунок Позивача діяло в межах приписів чинного законодавства та умов Договору.

Відповідно до п. 1.6. Інструкції банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Таким чином, банк, який не є власником або набувачем перерахованих Пенсійним фондом коштів, не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку одержувача таких коштів та його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на особові карткові рахунки одержувачів, за невиконання якого банк несе відповідальність, передбачену Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках та відповідним договором.

Отже, з урахуванням викладеного, Суд доходить висновку про те, що відсутність спірних грошових коштів на поточному рахунку одержувача станом на момент ідентифікації Банком померлої особи унеможливило виконання вимоги Позивача про повернення останньому коштів у розмірі 1 580,25 грн відповідно до умов Договору, з огляду на що відсутні правові підстави для притягнення банку до відповідальності та стягнення з нього пенсійних коштів у розмірі 1 580,25 грн., відсутніх на картковому рахунку ОСОБА_2

Відповідно до ст. 110 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закону), організація, що здійснює виплату і доставку пенсій, несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на неї функцій відповідно до чинного законодавства та укладеного з нею договору.

Згідно із частиною 11 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виконавчими органами Пенсійного фонду за несвоєчасну виплату і доставку сум пенсійних виплат одержувачам або несвоєчасне зарахування їх на банківські рахунки пенсіонерів, або несвоєчасне повернення на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, за умови своєчасного і в повному обсязі їх фінансування, на організації, в тому числі банки, які здійснюють виплату і доставку пенсій, накладається штраф у розмірі своєчасно не виплачених, не доставлених чи не зарахованих або своєчасно не повернених сум пенсійних виплат.

У п. 1 статті 6 розділу 3 Договору передбачено, що за несвоєчасну виплату і доставку сум пенсійних виплат одержувачам або несвоєчасне зарахування їх на банківські рахунки пенсіонерів, або несвоєчасне повернення на банківські рахунки Фонду сум коштів, не використаних для здійснення пенсійних виплат, за умови своєчасного і в повному обсязі їх фінансування, на Банк накладається штраф у розмірі своєчасно не виплачених, не доставлених чи не зарахованих або своєчасно не повернених сум пенсійних виплат.

Стосовно штрафу, нарахованого Звенигородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області на підставі ч. 11 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Суд зазначає, що вказаними нормами як і умовами Договору передбачений штраф для банків, які здійснюють виплату і доставку пенсій, зокрема, саме за несвоєчасне повернення на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду сум коштів, не використаних для здійснення пенсійних виплат.

Оскільки з моменту зарахування коштів на рахунок пенсіонерів саме вони є власниками коштів, перерахованих Фондом, і Банк не має права ними розпоряджатись без згоди і розпоряджень власників, а тому вважати зазначену суму пенсії, перерахованої банком на рахунок ОСОБА_2, "не використаною" законодавчих підстав немає, відповідно штраф за її несвоєчасне повернення на банк не накладається.

Отже, Суд доходить висновку про відсутність підстав для нарахування та стягнення штрафу в сумі 1 581,73 грн. за несвоєчасне повернення пенсійних коштів.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості у розмірі 3 161,98 грн. задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості у розмірі 3 161,98 грн. відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 січня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин