РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2018Справа № 910/21098/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Мартинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (03186, м. Київ, ВУЛИЦЯ СОЦІАЛІСТИЧНА, будинок 6)

до Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 15)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація (03020, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 41)

про стягнення 6 235,38 грн.

За участю сторін:

від позивача: Панкова О.А. - за довіреністю №38-18/03 від 03.01.2018 року;

від відповідача: Томашевич О.А. - за довіреністю №7000/125/01/13-2017 від 17.10.2017 року;

від третьої особи: не з'явилися .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві про стягнення 6 235,38 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати орендної плати, за умовами Договору №631 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.12.2016 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 5 795,13 грн. - заборгованості за оренду приміщення, 371,13 грн. - інфляційних втрат, 69,12 грн. - 3% річних, 1 600,00 грн. - судового збору

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 24.01.2017 року.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, оскільки провадження у справі № 910/21098/17 було порушене до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи за правилами, які діють після набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України.

11.01.2018 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що утворення заборгованості за Договором, обумовлене неналежним бюджетним фінансуванням Головного управління Національної поліції у місті Києві. Також просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, в разу задоволення позовних вимог.

В судове засіданні 24.01.2018 року представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

В судовому засіданні судом роз'яснено учасникам справи про набрання чинності Закон України від 03.10.2017 N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Судом з'ясовано думку сторін, щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті, за результатами якої судом постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 24.01.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача просив суд зменшити розмір штрафних санкцій в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 24.01.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016 року між Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі по тексту - орендодавець), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (далі по тексту - позивач, Підприємство-Балансоутримувач) та Головним управління Національної поліції у місті Києві (далі по тексту - орендар, відповідач) укладено Договір №631 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - Об'єкт, яке знаходиться за адресою: просп. відрадний, 24/93, для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.2.1. Договору об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 17,90 кв. м, у т. ч. на 1 поверсі - 17,90 кв. м.; згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Орендна плата визначена на підставі пункту 24 таблиця 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року N 415/1280, і становить без ПДВ: 45 грн. 04 коп. за 1 кв. м орендованої площі (п.3.1. Договору).

Відповідно до п.3.2. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно з п.3.5. Договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується ОРЕНДАРЕМ разом з орендною платою.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата сплачується ОРЕНДАРЕМ на рахунок ПІДРИЄМСТВА- БАЛАНСОУТРИМУВАЧА, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Орендна плата сплачується ОРЕНДАРЕМ незалежно від наслідків господарської діяльності ОРЕНДАРЯ щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця (п.3.7. Договору).

Пунктом 3.8. Договору передбачено, що у разі якщо ОРЕНДАР не може використовувати орендоване майно у зв'язку з необхідністю проведення ремонтних робіт, за його клопотанням рішенням ОРЕНДОДАВЦЯ на підставі рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності на період виконання ремонтних робіт орендна плата може бути зменшена на 50 відсотків для об'єктів площею до 150 кв. м на строк не більше 3 місяців, а для об'єктів площею більше 150 кв. м на строк не більше 6 місяців.

01.12.2016 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, згідно якої доповнили пункт 3.1. Договору та зазначили, що орендна плата нараховується у розмірі 50% від орендної плати і складає 403,13 грн./міс. без урахування ПДВ, та діє з 01.12.2016 до 30.06.2017 року.

01.12.2016 року, на виконання умов Договору, Позивачем передано, а відповідачем прийнято Об'єктом оренди за Договором, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі об'єкта оренди від 01.12.2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати орендної плати (за період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року включно), відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 5 795,13 грн. На підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

У відзиві на позовну заяву (від 10.01.2018 року №19/125/13/2018) відповідач зазначив, що утворення заборгованості обумовлене неналежним бюджетним фінансуванням Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача (за період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року включно) 5 795,13 грн. (орендної плати), в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість зі сплати вказаної суми.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 5 795,13 грн. (заборгованості за оренду приміщення) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 371,13 грн. (інфляційних втрат) та 69,12 грн. (3% річних).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 371,13 грн. (інфляційних втрат) та 69,12 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача, яке викладене у відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру штрафних санкцій (3% річних та інфляційних втрат) на підставі ст. 233 ГК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вищевказана стаття надає право суду зменшити саме штрафні санкції, однак 3% річних та інфляційні втрати не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З врахуванням чого клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (3% річних та інфляційних втрат) на підставі ст. 233 ГК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 15; ідентифікаційний код 40108583) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (03186, м. Київ, ВУЛИЦЯ СОЦІАЛІСТИЧНА, будинок 6; ідентифікаційний код 35756919) 5 795 (п'ять тисяч сімсот дев'яносто п'ять) грн. 13 коп. - заборгованості за оренду приміщення, 371 (триста сімдесят одну) грн. 13 коп. - інфляційних втрат, 69 (шістдесят дев'ять) грн. 12 коп. - 3% річних, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 29.01.2018 року.