РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року Справа № 918/420/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Дика А.

за участю представників сторін:

ТОВ "Форестал плюс": Євгеюк О.Є.

ПАТ "Приватбанк":Станкевич В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форестал плюс" на ухвалу господарського суду Рівненської області про відмову у задоволенні заяви (позовної заяви) Товариства з обмеженою відповідальністю "Форестал плюс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" про визнання права власності, постановлену 28.11.17р. суддею Політикою Н.А. о 10:35 год. у м.Рівному

у межах справи № 918/420/16

за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Кольчуга МС"

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія"

про визнання банкрутом

У провадженні господарського суду Рівненської області перебуває справа № 918/420/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кольчуга МС» про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія».

12.09.2017р. у межах справи № 918/420/16, Товариством з обмеженою відповідальністю «Форестал плюс», подано позовну заяву до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» про визнання права власності на комплекс обладнання для виробництва паливних гранул, яке придбане на підставі договору купівлі-продажу № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року та складається з обладнання згідно переліку.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 28.11.2017 року у справі № 918/420/16, серед іншого, в задоволенні заяви (позовної заяви) ТОВ «Форестал плюс» до відповідача ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» про визнання права власності відмовлено.

Підставою для відмови судом у задоволенні позовної заяви про визнання права власності стало не виконання ТОВ «Форестал Плюс» умов, передбачених п.3.2 та п.6.1 договору № УТК/ФП купівлі-продажу від 03.03.2012 року /матеріали оскарження ухвали а.с. 69-75/.

ТОВ «Форестал плюс», не погоджуючись з постановленою ухвалою, звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 08.12.2017 року, в якій просить ухвалу господарського суду Рівненської області від 28.11.2017 року у справі № 918/420/16 в частині відмови у задоволенні заяви (позовної заяви) про визнання права власності скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити заяву товариства про визнання права власності на комплекс обладнання для виробництва паливних гранул.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

- фактична передача обладнання від ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» до ТОВ «Форестал плюс» згідно Договору № УТК /ФП-12 купівлі-продажу від 03.03.2012 року за актом приймання-передачі від 05.03.2017 року відбулася, оскільки придбане обладнання було розміщено в орендованому складі готової продукції площею 4025,7 кв.м. за адресою: Рівненська обл., м.Костопіль, вул.Степанська, буд.115, що підтверджується укладеним між сторонами Договором оренди будівлі від 03.03.2012 року;

- на обставину фактичної передачі обладнання за Договором купівлі-продажу № УТК /ФП-12 від 03.03.2012 року вказує також і те, що спірне обладнання було поставлено на баланс ТОВ «Форестал плюс», що є підтвердженням здійснення апелянтом правомочностей володіння придбаного обладнання у розумінні ст. 317 ЦК України;

- згідно п.6.1 Договору № УТК/ФП-12 купівлі-продажу від 03.03.2012 року право власності на товар, що є предметом договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та підписання сторонами акту приймання-передачі, отже в даному випадку право власності на придбане майно набувається після підписання сторонами акту приймання-передачі та фактичної передачі товару;

- тому, після передачі товару та підписання акта прийому передачі, власником майна ,яке було предметом Договору купівлі-продажу № УТК/ФП-12 став позивач.

Таким чином, на думку апелянта, оскаржувана ухвала суду від 28.11.2017 року у справі № 918/420/16 прийнята із порушенням норм матеріального так і процесуального права, а тому підлягає до скасування /матеріали оскарження ухвали а.с. 85-91/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Форестал плюс» на ухвалу господарського суду Рівненської області від 28.11.2017 року у справі № 918/420/16, розгляд скарги з урахуванням ухвали суду від 21.12.2017 про виправлення описки призначено на 25.01.2018 року /матеріали оскарження ухвали а.с. 80-84/.

18.01.2018 року ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2081/18 від 18.01.2018 року), в якому боржник заперечує проти апеляційної скарги /матеріали оскарження ухвали а.с.131-132/.

В судовому засіданні 25.01.2018 року, представник ТОВ «Форестал плюс» підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду Рівненської області від 28.11.2017 року у справі № 918/420/16 в частині відмови у задоволенні заяви (позовної заяви) про визнання права власності скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву ТОВ «Форестал плюс» до ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» про визнання права власності на майно задовольнити.

Представник кредитора ПАТ «Приватбанк», заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Форестал плюс», просив ухвалу суду першої інстанції від 28.11.2017 року в частині її оскарження залишити без змін.

Інші учасники провадження у справі про банкрутство явку повноважних представників в призначене судове засідання 25.01.2018 року не забезпечили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Оскільки ухвалою суду від 19.12.2017 року явка представників сторін в судове засідання 25.01.2018 року обов'язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників провадження у справі про банкрутство, що незявились.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника апелянта та представника кредитора, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.06.2016 року прийнято до розгляду заяву ТОВ «Кольчуга МС» про порушення справи про банкрутство ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія», призначено заяву до слухання у підготовчому засіданні на 21.06.2016 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.06.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія», визнано вимоги ініціюючого кредитора до боржника в сумі 1 338 862 грн. 06 коп. - основного боргу та 13 780 грн. 00 коп. - судового збору, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» арбітражного керуючого Аверкина В.В.

12.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Форестал плюс» звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» про визнання права власності на комплекс обладнання для виробництва паливних гранул, яке придбане на підставі договору купівлі-продажу № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року.

Заява ТОВ «Форестал плюс» мотивована тим, що після підписання між сторонами акта приймання-передачі товару від 05.03.2012 року, власником майна, яке було предметом договору купівлі-продажу № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року, став позивач. Відтак, ТОВ «Форестал плюс» вважає, що обладнання для виробництва паливних гранул є його власністю, однак, оспорюється відповідачем та під час процедури банкрутства може бути відчужене, а тому підлягає судовому захисту на підставі ст.392 ЦК України /матеріали оскарження ухвали а.с.1-5/.

Згідно з ч.6 ст.12 ГПК України, у редакції чинній з 15.12.2017р., господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до п.8 част.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

До справ зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, відносяться також й інші спори з майновими вимогами до божника, як-от: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Тобто спір про визнання права власності на підставі укладеного договору купівлі-продажу, стороною якого є боржник, розглядається судом в межах провадження у справі № 918/420/16 про банкрутство ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія», а не в окремому позовному провадженні.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що 03.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» (надалі - продавець, відповідач, боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Форестал Плюс» (надалі - покупець, позивач) укладено договір № УТК/ФП-12 купівлі-продажу (надалі - Договір), відповідно до умов якого заявником придбано комплекс обладнання, яке було у використанні для виробництва паливних гранул в кількості 20 одиниць на загальну суму 2 841 600,00 грн., який складається з наступного обладнання:

вузол подачі тирси (рухома підлога транспортера), вартістю 85 000 грн.,

транспортер на відсіювання, вартістю 22 000 грн.,

крутяще сито, вартістю 30 000 грн.;

транспортер накопичувача, вартістю З0 000 грн.;

накопичувач, вартістю 52 000 грн.;

сушка В-6 (виробнича потужність 1,5 т/г) з варіаторним двигуном, вартістю 548 000 грн.,

циклон накопичувана, вартістю 16 000 грн.,

дробарка молоткова, вартістю 110 000 грн.,

аспіраційна система, вартістю 20 000 грн.,

шнек податник гранулятора, вартістю 18 000 грн.,

прес-гранулятор TL-600, вартістю 830 000 грн.,

конвеєр охолодження готової продукції, вартістю 31 000 грн.,

накопичувач 6-8 метрів кубічних, вартістю 33 000 грн.,

транспортер на вагу, вартістю 41 000 грн.,

вага "Біг-Бегів", вартістю 63 000 грн.,

котел твердопаливний "FIDLER" потужністю 1 Мг Ват, вартістю 190 000 грн.,

автономний вузол подачі тирси до котла, вартістю 124 000 грн.,

електрощитова управління, вартістю 423 600 грн.,

рубальна машина МП-37є, вартістю 60 000 грн.,

молоткова декова дробарка МД-75, вартістю 114 000 грн.

Згідно п.3.2 Договору, покупець оплачує продавцеві вартість товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок продавця у такому порядку:

307 200, 00 грн. - у триденний строк з дня отримання товару;

302 080,00 грн. - не пізніше 10 квітня 2012 року;

296 960,00 грн. - не пізніше 10 травня 2012 року;

291 840,00 грн. - не пізніше 10 червня 2012 року;

286 720,00 грн. - не пізніше 10 липня 2012 року;

281 600,00 грн. - не пізніше 10 серпня 2012 року;

276 480, 00 грн. - не пізніше 10 вересня 2012 року;

271 360, 00 грн. - не пізніше 10 жовтня 2012 року;

266 240,00 грн. - не пізніше 10 листопада 2012 року;

261 120,00 грн. - не пізніше 10 грудня 2012 року.

Продавець зобов'язується передати товар покупцю в триденний строк з дня укладення цього Договору. Передача товару здійснюється за місцем знаходження продавця. Покупець перевіряє технічний стан та комплектність товару в момент його прийомки від продавця. На підтвердження передачі та приймання товару сторони складають, підписують та скріплюють підписами акт приймання-передачі. Після підписання акт приймання-передачі товару продавець не приймає будь-яких претензій покупця з кількості та якості товару (п.п.4.1-4.5 Договору).

Відповідно до п.6.1 Договору, право власності на товар, що є предметом цього Договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та підписання сторонами акту приймання-передачі відповідно до п.4.4 цього Договору /матеріали оскарження ухвали а.с. 24-27/.

ТОВ «Форестал Плюс» у відповідності до п.3.2 договору УТК/ФП-12 купівлі-продажу від 03.03.2012 року перераховано на рахунок ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» грошові кошти у загальній сумі 300 000,00 грн. згідно з платіжними дорученнями № 1 від 05.03.2012 року на суму 150 000,00 грн., № 2 від 07.03.2012 року на суму 50 000,00 грн., № 3 від 13.05.2012 року на суму 50 000,00 грн. та № 4 від 14.03.2012 року на суму 50 000,00 грн. /матеріали оскарження ухвали а.с.62-65/.

05.03.2012 року між ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» та ТОВ «Форестал Плюс» складено акт приймання-передачі товару за Договором купівлі-продажу № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв комплекс обладнання для виробництва паливних гранул /матеріли оскарження ухвали а.с.32/.

03.03.2012 року, одночасно із укладенням договору купівлі-продажу, між сторонами укладено Договір оренди, відповідно до умов якого ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» (орендодавець) передає ТОВ «Форестал Плюс» (орендар) у користування за плату нерухоме майно, яке розташоване за адресою: Рівненська обл., м.Костопіль, вул.Степанська, буд.115, а саме склад готової продукції, загальною площею внутрішніх приміщень 4025,7 м2 (далі - Будівля).

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 Договору оренди від 03.03.2012 року, строк користування будівлею за цим Договором починається з 03.03.2012 року і закінчується 03.03.2013 року. Мета, з якою будівля передається ТОВ «Форестал Плюс» у користування: виробництво та зберігання паливних гранул.

Згідно з п.5.1 Договору оренди від 03.03.2012 року, договір діє з моменту прийняття орендарем у користування будівлю, що оформляється відповідним актом, який підписується сторонами, і діє до 28.02.2013р. /матеріали оскарження ухвали а.с.123-125/.

19.03.2012 року між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі складу готової продукції за договором оренди будівлі від 03.03.2012 року /матеріали оскарження ухвали а.с. 31/.

Звертаючись до суду із заявою про визнання права власності, позивач стверджує, що йому невідомо, щодо якого майна ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» розпочато процедуру електронних торгів, адже відповідно до ухвали господарського суду Рівненської області від 16.08.2016 року у справі № 918/420/16, накладено арешт на цілісний майновий комплекс боржника, що знаходяться за адресою: Рівненська область, м.Костопіль, вул. Степанська, 115. Таким чином, ТОВ «Форестал Плюс» припускає, що помилково та протизаконно може бути реалізоване майно, яке належить йому за договором купівлі-продажу № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року.

У поданих до суду відзивах від 25.09.2017 року /матеріали оскарження ухвали а.с. 43/ та від 28.11.2017 року /матеріали оскарження ухвали а.с. 66/, ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» вказує, що з моменту укладення між сторонами договору купівлі-продажу від 03.03.2017 року і по 2017 рік увесь комплекс обладнання для виробництва паливних гранул перебував у виробничих приміщеннях на території банкрута і жодних дій з метою фактичного отримання предмету договору у власність ТОВ «Форестал Плюс» вжито не було.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судом встановлено, що згідно п.6.1 Договору купівлі-продажу № УТК/ФП-12, право власності на товар, що є предметом договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та підписання сторонами акту приймання - передачі.

Отже, момент виникнення права власності у ТОВ «Форестал Плюс» обумовлено фактом передачі товару та підписанням сторонами акту приймання-передачі.

ТОВ «Форестал Плюс» не заперечується, а відповідачем визнається, що з моменту укладення Договору 03.03.2017 року і по 2017 рік спірне майно перебувало у виробничих приміщеннях ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія».

З огляду на дані обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що попри формальне підписання сторонами акту приймання-передачі від 05.03.2012 року, товар за договором купівлі-продажу № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року покупцю ТОВ «Форестал Плюс» фактично не був переданий продавцем ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія».

Таким чином, в силу п.6.1 Договору купівлі-продажу № УТК/ФП-12, ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України у ТОВ «Форестал Плюс» право власності на зазначене у договорі майно не виникало, оскільки дія (фактична передача товару), якою обумовлено обставину переходу права власності сторонами не була вчинена.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Форестал Плюс» після укладення договору купівлі-продажу, у повному обсязі не виконало свої зобов'язання перед ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія», передбачені п.3.2 договору купівлі-продажу щодо повної сплати вартості придбаного майна у сумі 2 841 600,00 грн. Покупцем здійснено оплату за договором всього на 300000,00 грн., що становить 10,6 % ціни договору.

Наведене свідчить про відсутність у ТОВ «Форестал Плюс» наміру на створення правових наслідків за договором купівлі-продажу обладнання № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Форестал Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» про визнання права власності задоволенню не підлягає, у зв'язку із не виконанням ТОВ «Форестал Плюс» умов передбачених п.3.2 та п. 6.1. Договору № УТК/ФП-12 купівлі-продажу від 03.03.2012 року.

Доводи позивача, що фактична передача обладнання від ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» до ТОВ «Форестал плюс» відбулася, оскільки придбане обладнання було розміщено в орендованому складі готової продукції площею 4025,7 кв.м. за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Степанська, буд. 115, апеляційним судом до уваги не береться, оскільки матеріали справи не містять доказів фактичного використання позивачем обладнання за Договором купівлі продажу № УТК/ФП-12, так само і не містять доказів сплати орендних платежів за договором оренди будівлі від 03.03.2012 року. Крім того, суд враховує, що після закінчення строку дії договору оренди будівлі (з 03.03.2012 по 03.03.2013р.), спірне майно залишилось перебувати на території ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія», що також підтверджує відсутність факту передачі товару позивачу.

Таким чином, заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Разом з цим, в процесі судового розгляду даної справи 14.11.2017 року відповідачем ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» подано до місцевого господарського суду заяву про застосування строку позовної давності. Обґрунтовуючи подану заяву відповідачем зазначається, що з моменту укладення Договору купівлі-продажу № УТК/ФП-12 від 03.03.2012 року і до 21.06.2016 року моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, сплив строк у понад чотири роки та три місяці. Таким чином, позивачем на момент подання заяви про визнання права власності було пропущено строки позовної давності встановлені ст.257 Цивільного кодексу України, а тому наявні усі підстави для відмови у позові /матеріали оскарження ухвали а.с.56/.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.3, п.4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 року № 6-152цс, за змістом норми ч.1 ст.261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

За змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Поскільки апеляційний суд дійшов висновку, що заява (позовної заяви) ТОВ «Форестал плюс» до ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» про визнання права власності задоволенню не підлягає, тому у задоволенні заяви ТОВ «Українська теплоізоляційна компанія» про застосування строку позовної давності слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Форестал плюс» не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування ухвали господарського суду Рівненської області від 28.11.2017 року у справі № 918/420/16 відсутні.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.269-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Рівненської області від "28" листопада 2017 року у справі № 918/420/16 про відмову у задоволенні заяви (позовної заяви) Товариства з обмеженою відповідальністю "Форестал плюс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська теплоізоляційна компанія" про визнання права власності залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форестал плюс" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку, встановленому ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали оскарження ухвали від 28.11.2017р. у справі № 918/420/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Повну постанову складено "31" січня 2018 року

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Юрчук М.І.