КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 910/9064/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Печерний С.Л.(за довіреністю № 221217);

від відповідача: Мандри гель Р.С. (довіреність №1 від 12.01.2018 року)

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрангаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв'язок »

на рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2017 року

у справі № 910/9064/ 17 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Укртрангаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв'язок »

до товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАМАРІН-ГЛОУ»

про стягнення 18 589 868,88 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач - публічне акціонерне товариство «Укртрангаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв'язок» звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАМАРІН-ГЛОУ» суму заборгованості у розмірі 10 067 768,05 грн., пеню у розмірі 6 154 850,00 грн. та штраф у розмірі 2 367 250, 23 грн.

16.08.2017 представник позивача подав через загальний відділ діловодства суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, а саме просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАМАРІН-ГЛОУ" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "Укргазтехзв'язок" суму заборгованості у розмірі 10 313 469, 96 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 5 042 781, 91 грн., пеню у розмірі 6 121 032,74 грн., штраф у розмірі 2 367 250,23 грн.

Суд задовольнив клопотання позивача в частині вимоги про збільшення заборгованості у розмірі 10 313 469,96 грн., пені в розмірі 6 121 032,74 грн., штрафу в розмірі 2 367 250,23 грн. та прийняв заяву про збільшення розміру позовних вимог до розгляду в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 5 042 781, 91 грн., суд першої інстанції не прийняв її до розгляду, оскільки остання не була заявлена при поданні позову, а відтак вказана вимога змінює одночасно і підстави і предмет позову.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2017 року у справі № 910/9064/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи судове рішення суд зазначив, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України . Також відмовив у стягненні пені та штрафу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач - публічне акціонерне товариство «Укртрангаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв'язок» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду м. Києва від 10.10.2017 року скасувати та позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції при розгляді справи не прийняв до уваги, що відповідач зобов'язаний повернути кошти в сумі 10 313 469,96 грн. , сплачені позивачем як авансові кошти за договором підряду, оскільки правова підстава у відповідача для володіння такими грошовими коштами відпала з 01.01.2015 року - з наступного дня після припинення дії договору, що був підставою для їх набуття відповідачем. Вважає, що судом першої інстанції були хибно кваліфіковані відносини між позивачем та відповідачем, не з'ясовано , який правовий статус набуття суми невикористаних авансів після спливу строку дії договору, через що не застосовані належні правові норми, а саме норми глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права та є підставою для скасування рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07 листопада 2017 року прийнято до розгляду апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрангаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв'язок» та призначено до розгляду на 12.12.2017 року колегією суддів у складі : головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

В судовому засіданні 12.12.2017 року було оголошено перерву до 23.01.2018 року.

23.01.2018 року в судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити: рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі

Представник відповідача вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 269 Господарського процесуального кодексу суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ,

13.11.2012 року між дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі філії "Управління "УКРГАЗТЕХЗВ'ЯЗОК" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "УКРГАЗТЕХЗВ'ЯЗОК"; надалі по тексту - ПАТ "Укртрансгаз", Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАМАРІН-ГЛОУ" (надалі по тексту - підрядник, ТОВ "АКВАМАРІН-ГЛОУ") укладено договір підряду №25КБ на виконання комплексу робіт по будівництву "ВОЛЗ Боярка- Бердичів". (а. с. 13-18 том 1)

Предметом вищевказаного договору, згідно з п. 1.1 Договору є виконання підрядником комплексу робіт по будівництву "ВОЛЗ Боярка - Бердичів", а саме: розробити графік виконання основних заходів і робіт; відкоригувати робочу документацію і погодити її з зацікавленими організаціями в установленому законодавством порядку; отримати дозволи на виконання будівельно-монтажних робіт від державних установ та експлуатуючих організацій; розробити і затвердити у замовника проект виконання будівельно-монтажних робіт; виконати будівельно-монтажні роботи відповідно до погодженої документації та затвердженого проекту(ів) виконання робіт; поставити обладнання і матеріали згідно із специфікаціями; виконати обов'язки, зазначені в п. 6.2. Розділу 6 Договору.

При цьому, замовник зобов'язувався надати підряднику фронт робіт, передати затверджену частину проектної документації та вихідні дані, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти закінчений будівництвом об'єкт, сплатити вартість виконаних робіт та послуг Підрядником, передбачену п. 1.2. Договору.

Пунктом 3.1 вищевказаного договору підряду, сторони передбачили, що загальна вартість по договору з ПДВ відповідно до протоколу узгодження договірної ціни (Додаток № 1) складає 33 817 860,43 грн., а згідно з пунктом 3.2 договору сторони погодили аванс у розмірі 30% вартості по договору. Аванс використовується підрядником на придбання обладнання, матеріалів та на інші витрати, необхідні для початку виконання зобов'язань по Договору (п. 3.3 Договору).

Пунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 Договору в редакції додаткової угоди №2 (а.с. 22 ) до договору підряду 25КБ від 13.11.2012 початок виконання робіт - з моменту підписання Договору та відповідно до план-графіку виконання робіт (додаток № 5 до Договору); поставка обладнання здійснюється згідно з план-графіком виконання робіт (додаток № 5 до Договору); виконання зобов'язань, будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт - по 31.12.2014. Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє по 31.12.2014 p., а в частині виконання сторонами зобов'язань щодо розрахунків - до їх повного виконання.

На виконання умов договору підряду, а саме п.3.2. позивачем сплачено на користь відповідача авансовий платіж в розмірі 10 145 358,13 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1270 від 15.03.2013 на суму 2 397 552,83 грн., №2394 від 18.05.2013 року на суму 7 747 805,30 грн. (а.с. 19-20). Зі змісту яких видно, що цільове призначення платежу - оплата авансу згідно договору № 25 КБ від 13.11.2012р.

Відповідно до п. 3.2. Договору, сума авансу у розмірі 10 145 358,13 грн. відповідає 30% суми договору (33 817 860,43 грн. - згідно п. 3.1. Договору).

Також, позивач стверджує, що платіжними дорученням № 507 від 29 січня 2014 року на суму 100000 грн. (а.с. 46) та платіжним дорученням № 547 від 30 січня 2014 року (а.с.47) на суму 68 111,83 грн. ним додатково були сплачені кошти за договором підряду № 25КБ від 13.11.2012 року.

Відповідач, в свою чергу надав суду акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 25.12.2013 на суму 258 633,59 грн. (а.с. 94 ) та зазначив , що частково виконав роботи по договору підряду.

Також, 26 листопада 2015 року позивач направив на адресу відповідача заяву про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №2487/19-01 (а.с. 95-96). Як видно зі змісту вказаної заяви позивач підтверджує виконання відповідачем робіт на суму 12 931,68 грн., внаслідок чого зменшує у своєму бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість Відповідача по договору підряду № 25 КБ від 13.11.2012р. на суму 12 931,68 грн. з посиланням на п. 3.5 Договору.

Оскільки, відповідач (підрядник) належним чином не виконав зобов'язання визначенні відповідно до умов договору підряду № 25 кб від 13.11.2012 року щодо належного виконання робіт, публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління « Укргазтехзв'язок» звернулось до суду з позовними вимогами на підставі ст. 1212 ЦК України про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10 313 469, грн.., пені та штрафу, посилаючись на п.12.3 договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки між сторонами у справі було укладено договір підряду № 25 КБ від 13.11.2012 року, а спірні кошти сплачено на його виконання, то такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, тому їх витребування не можливе відповідно до положень ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

На спірні правовідносини, що виникли між сторонами поширюються норми глави 61 ЦК України «Підряд» та норми глави 33 ГК України «Капітальне будівництво.

За своєю правовою природою договір укладений між сторонами є договором будівельного підряду.

Згідно з вимогами ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

При цьому, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підряднику будівельний майданчик(фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінченні будівельні роботи та оплати їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст. 875 ЦК України).

Як нормовано вимогами ч.4 ст.879 ЦК України - оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок не встановлений за погодженням сторін .

Водночас, положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення закріплені ч.1 ст. 193 ГК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як видно з матеріалі справи на виконання умов договору підряду № 25КБ від 13.11.2012 року позивачем на рахунок відповідача платіжними дорученнями № 1270 від 15 березня 2013 року , № 2394 від 18 травня 2013 року позивачем на рахунок відповідача було перераховано кошти в сумі були перераховані кошти в сумі 10145358,13

Звертаючись з даним позовом про стягнення перерахованого за договором підряду авансового платежу, позивач , як на підставу звернення з позовом посилався на ст.1212 ЦК України.

Проте, колегія суддів вважає зазначене твердження помилковим зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правої підстави (безпідставно набуте майно) , зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна ( відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що безпідставно набутим є майно, набуте особою або збереже нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України вказує на те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав , якщо це відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі зазначеної статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Отже, набуття однією зі сторін зобов'язання майна (грошей) за рахунок іншої сторони в порядку договірного зобов'язання не є безпідставним.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, сплата авансу позивачем, свідчать про виконання ним умов договору підряду № 25КБ від 13.11.2012. Крім того, позивач звертався до відповідача з претензіями №1 (вих. № 01/19-1627) від 06.10.2014 та №2 (вих. № 0068/19-01) від 15.01.2016, в яких вимагав повернути не використаний аванс та сплатити штрафні санкції, проте, не зазначав про односторонню відмову від договору, пов'язану із невиконанням відповідачем його обов'язків за договором.

При цьому належних та допустимих доказів того, що договір підряду № 25КБ від 13.11.2012 був розірваний сторонами або визнаний недійсним у судовому порядку суду не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів, що правова підстава набуття відповідачем спірних грошових коштів - відпала, що виключає можливість витребування них на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримувався Верховний Суд України у постанові від 07.06.2017 року №3-189гс17.

При цьому, необґрунтованими є посилання апелянта на закінчення строку дії договору підряду № 25КБ від 13.11.2012, як на підставу звернення з позовними вимогами відповідно до ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідно до п. 5.2 сторони обумовили, що строк дії договору - з дати підписання до 31.12.2013 року, а в частині виконання зобов'язань щодо розрахунків - до їх повного виконання.

Отже, закінчення строку дії договору не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 24.04.2017 у справі № 905/3178/15).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами наявні договірні відносини, що регулюються нормами зобов'язального права, зокрема, положеннями глави 61 "Підряд" ЦК України, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу звернення з позовом.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні стягнення грошових коштів у сумі 10 313 469, 96 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки зазначені кошти отримані відповідачем на виконання умов договору підряду № 25КБ від 13.11.2012 року.

Щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині, оскільки вищевказані вимоги є похідними від вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 10 313 469,96 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, в задоволенні якої відмовлено.

Водночас, колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції по наданню правої оцінки та встановленню юридичних фактів щодо припинення зобов'язання відповідача по погашенню боргу за договором №25КБ від 13.11.2012 на суму 12 931,68 грн., відповідно до заяви позивача №2487/19-01. від 26 листопада 2015 року та про документальне підтвердження виконання робіт по договору підряду № 25 КБ від 13.11.2012р., а саме на суму 258 633,59 грн. (Акт № 1 здачі-приймання робіт), оскільки такі обставини підлягають встановленню судом у спорі обумовленому неналежним виконанням зобов'язань у підрядних правовідносинах. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що такі твердження суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Відносно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в застосуванні положень законодавства щодо позовної давності, зважаючи на наступне.

Як унормовано вимогами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, зважаючи на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укртрангаз» в особі філії «Управління «Укргазтехзв'язок», тому суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та не застосовує положення законодавства щодо позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 10.10.2017 року у справі № 910/9064/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "Укргазтехзв'язок" на рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2017 р. у справі № 910/9064/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2017 року у справі № 910/9064/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9064/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 02.02.2018 року

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко