ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018р. Справа №914/2403/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (м. Львів)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Панькевича Олега Володимировича (м. Львів)

про: розірвання договору оренди, виселення з об'єкта оренди та стягнення заборгованості у сумі 13659,70 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: Мартиняк Р.М. - дов. №2302-вих-185 від 09.01.2018 року.

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Панькевича Олега Володимировича про розірвання договору оренди, виселення з об'єкта оренди та стягнення заборгованості у сумі 13659,70 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 29.11.2017 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.11.2017 року відкладено розгляд справи на 07.12.2017 року, у зв'язку із відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.12.2017 року відкладено розгляд справи на 19.12.2017 року, у зв'язку із відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.12.2017 року підготовче провадження призначене на 16.01.2018 року, у зв'язку із відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.01.2018 року підготовче провадження відкладено на 22.01.2018 року, у зв'язку із відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.01.2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на: 01.02.2018 р.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 23.11.2017 року, про відкладення розгляду справи від 29.11.2017 року, від 07.12.2017 року, від 19.12.2017 року, від 16.01.2018 року, від 22.01.2018 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

09.01.2018 року за вх. № 768/18 представник позивача подав клопотання.

22.01.2018 року за вх. № 2113/18 представник позивача подав клопотання.

22.01.2018 року за вх. № 2422/18 представник позивача подав клопотання, в якому просить вирішити питання про завершення підготовчого провадження та перейти до розгляду справи по суті.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 23.11.2017 року, про відкладення розгляду справи від 29.11.2017 року, від 07.12.2017 року, від 19.12.2017 року, від 16.01.2018 року, від 22.01.2018 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями за вх. № 1157/18, за вх. № 44531/17, а явка якого була визнана судом обов'язковою.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 01.02.2018 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У позовній заяві позивач зазначив, що 07.11.2012 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (далі - Позивач) та Панькевичем Олегом Володимировичем (далі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ш-8480-12 (далі - Договір), згідно з п.1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - загальною площею 8,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 2.1. Договору цільове призначення об'єкта - для майстерні по ремонту взуття.

Згідно п. 4.1. Договору оренди № Ш-8480-12 термін до 30.03.2015 включно. Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.09.2015 у справі № 914/2582/15 було встановлено, що Договір оренди № Ш-8480-12 від 07.11.2012 р. продовжено на той самий термін і на тих же умовах.

Згідно із ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно зі ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених Законом, а також з угод, не передбачених Законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, таку як: передати майно, сплатити кошти тощо, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно п. 5.3. Договору, орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць.

Однак, всупереч умовам укладеного Договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав.

Так, відповідно до Довідки про заборгованість № 4-2302-1553 від 08.11.2017 р. відповідачем орендна плата за користування об'єктом оренди не вносилась в обсязі, визначеному умовами Договору, та допущено заборгованість на загальну суму 13659,70 грн.

Згідно з п. 5.3 Договору несплата орендної плати у повному обсязі протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Отже, зі змісту ст. 782 ЦК України випливає, що підставою для дострокового розірвання договору є факт несплати орендної плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку платежу, оскільки визначальним є не наявність заборгованості чи її відсутність, а сам факт несплати орендної плати, протягом строку, визначеного законом.

Відповідно до п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна від 29.05.2013 р. №12, у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом невнесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Однак, всупереч умовам укладеного договору та вищезазначених норм законодавства, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання належним чином.

Враховуючи вищевикладене, в Управління є всі підстави для заявлення позовних вимог про розірвання договору та виселення відповідача з нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 8,1 кв.м.

Згідно з ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Відповідно до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 14.07.2016 р. № 777, до повноважень Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради належить здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста, надання обліку орендних платежів та контролю за їх надходженням.

Згідно з п. 1.1 Положення про Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням Виконавчого комітету міської ради від 02.12.2016 р. № 1125, Управління комунальної власності Львівської міської ради є структурним підрозділом Департаменту економічної політики Львівської міської ради.

Відповідно цього ж Положення, основними завданнями управління є: виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова; передача в оренду, відчуження майна комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Позивач просить розірвати Договір оренди № Ш-8480-12 від 07.11.2012 р. на нежитлові приміщення загальною площею 8,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) із Панькевичем Олегом Володимировичем (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1); Виселити Панькевича Олега Володимировича (АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) з нежитлових приміщень загальною площею 8,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Стягувач - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ); Стягнути зі Панькевича Олега Володимировича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) заборгованість у розмірі 13659 (тринадцять тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 70 коп. Стягнути зі Панькевича Олега Володимировича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму судового збору у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Відповідач вимог суду не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, позовних вимог не спростував.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2012 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (далі - позивач) та Панькевичем Олегом Володимировичем (далі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ш-8480-12 (далі - Договір), згідно з п.1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - загальною площею 8,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 2.1. Договору, цільове призначення об'єкта - для майстерні по ремонту взуття.

Згідно п. 4.1. Договору оренди № Ш-8480-12, термін до 30.03.2015 р. включно. Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.09.2015 р. у справі № 914/2582/15 було встановлено, що Догові оренди № Ш-8480-12 від 07.11.2012 р. продовжено на той самий термін і на тих же умовах.

Згідно п. 5.3. Договору, орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць.

Однак, всупереч умовам укладеного Договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав.

Так, відповідно до Довідки про заборгованість № 4-2302-1553 від 08.11.2017 р. відповідачем орендна плата за користування об'єктом оренди не вносилась в обсязі, визначеному умовами Договору, та допущено заборгованість на загальну суму 13659,70 грн.

Згідно з п. 5.3 Договору, несплата орендної плати у повному обсязі протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як зазначив Верховний суд України в постанові № 3-26гс12 від 08.05.2012 р., можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору у позасудовому порядку, передбачена ст. 782 ЦК, є правом, а не обов'язком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, встановлене ч. 1 ст. 782 ЦК, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Поняття і види доказів, викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем позовні вимоги не спростовані, суд прийшов до висновку, що позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Панькевич Олега Володимировича про розірвання договору оренди, виселення з об'єкта оренди та стягнення заборгованості у сумі 13659,70 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 1336 від 30.10.2017 року на суму 1600,00 грн., платіжне доручення № 1339 від 30.10.2017 року на суму 1600,00 грн. , платіжне доручення № 1338 від 30.10.2017 року на суму 1600,00 грн. про сплату судового збору.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити.

2. Розірвати Договір оренди № Ш-8480-12 від 07.11.2012 на нежитлові приміщення загальною площею 8,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) із Панькевичем Олегом Володимировичем (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1);

3. Виселити Панькевича Олега Володимировича (АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) з нежитлових приміщень загальною площею 8,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Стягувач - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, )

4. Стягнути зі Панькевича Олега Володимировича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) заборгованість у розмірі 13659 (тринадцять тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 70 коп.

5. Стягнути зі Панькевича Олега Володимировича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму судового збору у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

6. Накази видати, в порядку ст. 327 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.02.2018 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Пазичев В.М.