ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа № 921/595/17-г/5

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Малех І.Б.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

секретар судового засідання: Кришталь М.Б.

розглянувши Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ, в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", м. Львів б/н, б/д (вх. №ЛАГС 01-05/5896/17 від 12.12.2017р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 08.11.2017 року, суддя Андрушків Г.З., повний текст складено 10.11.2017р.

у справі № 921/595/17-г/5

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ, в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", м. Львів (надалі ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Львівтрансгаз»), м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради, (надалі КП «ТМТКЕ») м. Тернопіль

про стягнення 660 815,75грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Мельник О.С. - представник (договір б/н від 02.01.2018р.)

від відповідача: не з'явився

Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України в редакції від 15.12.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Львівтрансгаз" звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом про стягнення з КП «ТМТКЕ» 660 815,75 грн., з яких: 639 068,03 грн. - основний борг, 2 330,11 грн. - 3% річних та 19 417,60 грн. - пені.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 08.11.2017р. у справі №921/595/17-г/5 позов задоволено частково. Стягнуто з КП «ТМТКЕ» на користь ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Львівтрансгаз" 146 767,41 грн. заборгованості за надані послуги транспортування природного газу, 5 825,28 грн. - пені, 2 330,11 грн. - 3% річних, 7 718,94 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору. Провадження у справі в частині стягнення 346 080,76 грн. боргу - припинено. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума боргу 146 767,41 грн. підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належним чином не спростована. В частині стягнення боргу в розмірі 146 219,86 грн. відмовлено, як безпідставно заявлений позов, оскільки дана сума відповідачем була оплачена ще до моменту звернення позивача з позовом в суд. В частині позовних вимог про стягнення 346 080,86 грн. боргу - провадження в справі припинено на підставі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України із-за відсутності предмету спору на день його розгляду. Враховуючи факт прострочки оплати заборгованості, суд на підставі ст.625 ЦК України та п.7.3 договору стягнув з відповідача на користь позивача 2 330,11 грн. 3% річних та 5 825,28 грн. пені, при цьому скориставшись правом на зменшення розміру пені до 30%.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Львівтрансгаз» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати в частині зменшення розміру пені до 30 %, в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що в суду були відсутні правові підстави для зменшення розміру пені, належного до стягнення з відповідача за порушення ним грошового зобов'язання. Нарахований розмір пені, скаржник вважає співрозмірним сумі основної заборгованості, а зменшення неустойки аж до 30 % є надмірним та жодним чином не стимулює боржника до подальших своєчасних розрахунків за надані послуги.

Скаржник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.04.2016р між ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Львівтрансгаз» (газотранспортне підприємство) та КП «ТМТКЕ» (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №, згідно із умовами якого газопостачальне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами договору (а.с. 11-14).

Пунктом п.3.1 договору встановлено, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Відповідно до п. 5.5 договору (з врахуванням протоколу розбіжностей від 26.04.2016р.), оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства протягом місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати. У випадку, якщо споживачі замовника послуги транспортування розраховуються з ним через поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, оплата замовника за послуги транспортування (у тому числі замовлення розподілу потужності) здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання замовника на поточний рахунок оператора газотранспортної системи кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим Регулятором, та зараховується як плата за послуги транспортування (розподілу потужності) в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 25 двадцять п'ятого числа місяця наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як на погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах (а.с. 17-18).

Згідно п. 5.6 договору, у випадку якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих коштів

Пунктом 7.3 договору визначено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Сторони погодили, що даний договір набуває чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31.12.2016р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач у червні 2017 - серпні 2017 надав відповідачеві послуги з транспортування природного газу на загальну суму 795 585,39 грн., що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за червень 2017, за липень 2017 та за серпень 2017, які підписані представниками сторін без зауважень (а.с. 15-16).

Проте, як стверджує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати послуг з транспортування природного газу в строки, обумовлені у договорі, не виконав в повному обсязі, розрахувався частково і станом на 26.09.2017р. за ним рахується заборгованість в розмірі 639 068,03 грн. Окрім того, за несвоєчасно проведені розрахунки позивач нарахував 3% річних в сумі 2 330,11 грн. та пеню в розмірі 19 417,60 грн.

Дані обставини стали підставою звернення позивача до суду.

В свою чергу, відповідач проти позову заперечив. Зокрема зазначає, що ним частково погашено заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами, а саме за період з 26.09.2017р. по 13.10.2017р. на суму 154 403,52 грн., тобто ще до моменту звернення з позовом до суду, доказом чого є банківські виписки по рахунку (а.с. 83-102). Також, за період з 14.10.2017р. по 08.11.2017р., тобто після передачі позову в суд, відповідачем оплачено суму основного боргу в розмірі 337 897,04 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку (а.с. 103-133, 144-151). Таким чином, відповідачем погашено заборгованість на загальну суму 492 300,56 грн., в зв'язку з чим в нього існує заборгованість по основному боргу перед позивачем лише на суму 146 767,47 грн.

Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій на підставі ст.83 ГПК України, ст.233ГК України, ст.551 ЦК України (а.с. 74-79, 142-143). Дане клопотання обґрунтоване тим, що причиною несвоєчасного розрахунку за послуги з транспортування природного газу, є об'єктивні та незалежні від КП "ТМТКЕ". Основними видами діяльності підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, тарифи на теплову енергію та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для КП "ТМТКЕ" затверджує Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, однак затверджені тарифи не відповідають економічно обґрунтованим витратам на виробництво цих послуг та встановлюються несвоєчасно. За таких обставин, витрати підприємства на виробництво послуг централізованого опалення та постачання гарячої води значно перевищують доходи, які підприємство отримує від своїх споживачів як оплату за ці послуги, тобто має місце різниця в тарифах, в зв'язку з чим, у підприємства не вистачає коштів для своєчасного розрахунку за послуги з транспортування природного газу. Факт виникнення різниці в тарифах та її обсяги підтверджується протоколом №6 засідання Тернопільської обласної територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що вироблялися транспортувалися та постачалися населенню, КП "ТМТКЕ" від 19.10.2017р. (а.с. 80-82). Зокрема, комісією узгоджено відшкодування підприємству обсяг різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню в сумі 15 850 746,49 грн., за рахунок яких КП "ТМТКЕ" змогло б погасити заборгованість за послуги з транспортування природного газу, проте до цього часу зазначена сума підприємству не відшкодована. А також відповідач зазначив, що відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. на виконання Закону України ""Про теплопостачання", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щомісяця встановлює норматив перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних організацій, за таких обставин коштів, що залишаються після розподілу не вистачає ні для оплати за воду, електроенергію, виплати заробітної плати, проведення ремонтів у неопалювальний період, що в свою чергу ставить під загрозу усю господарську діяльність підприємства і відповідно може призвести до того, що місто залишиться без послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, окрім того, рівень розрахунків споживачів за поставлену теплову енергію є дуже низьким, так станом на 01.07.2017р. дебіторська заборгованість в КП "ТМТКЕ" складає 73714,0 тис.грн., з яких, зокрема 43410 тис.грн. заборгованість населення, 404 тис.грн. заборгованість бюджетних організацій, 4573 тис. грн.. заборгованість інших споживачів, 587 тис. грн. заборгованість бюджету по пільгах (а.с. 134-141).

Також просить прияти до уваги ступінь виконання зобов'язання, а саме що із заявлених до стягнення 639 068,03 грн. погашено 433 128,50 грн., а тому відповідач вважає, що в даному випадку існують виняткові обставини, які є підставою для зменшення штрафних санкцій та просить зменшити розмір пені, яка буде признана судом обґрунтованою до стягнення, до 10%.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначалося вище, між сторонами у справі 01.04.2016р. було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №.

Зі змісту ст. 901 ЦК України вбачається, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст.905 ЦК України).

Факт надання відповідачеві послуги з транспортування природного газу на загальну суму 795 585,39 грн. підтверджується актами наданих послуг за червень 2017р. - серпень 2017р., які підписані представниками сторін без зауважень (а.с. 15-16).

Як стверджує позивач, станом на момент звернення до суду, у відповідача рахується заборгованість по оплаті послуг з транспортування природного газу на суму 639 068,03 грн.

Однак, як вбачається з долучених КП "ТМТКЕ" банківських виписок за період з 26.09.2017р. по 12.10.2017р. (включно), відповідачем, до звернення позивача з позовом в суд (з даним позовом позивач звернувся до суду 13.10.2017р., що підтверджується відбитком поштового штемпеля на поштовому конверті), сплачено борг в загальній сумі 146 219,86 грн. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що в цій частині позов заявлено безпідставно і задоволенню не підлягає.

Крім того, судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідачем було здійснено частково оплату заборгованості за послуги з транспортування природного газу, а саме в сумі 346 080,86 грн., що підтверджується банківськими виписками за період з 13.10.2017р. по 08.11.2017р. (включно).

Даний факт не заперечується і самим позивачем.

Згідно п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України (в редакції чинної на момент прийняття судом рішення) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 346 080,86 грн. боргу на підставі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України із-за відсутності предмету спору на день його розгляду.

Таким чином, на день розгляду спору, основний борг відповідача становить 146 767,41 грн., доказів оплати якого в матеріалах справи відсутні.

За змістом ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 146 767,41 грн. є належним чином обґрунтовані, в свою чергу відповідачем не спростовані, відтак підлягають до задоволення.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст.625 ЦК України, втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знецінення грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання і не відносяться до санкцій.

Згідно поданого розрахунку, позивачем нараховано на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 2 330,11 грн. 3% річних за період з 25.07.2017р. по 25.09.2017р. (а.с. 10).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 2 330,11 грн. 3% річних є обґрунтовані та підставно задоволенні судом першої інстанції.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст. 193 ГК України).

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 7.3 договору сторони встановили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно поданого розрахунку, позивачем нараховано на підставі п. 7.3 договору пеню в розмірі 19 417,60 грн. за період з 25.07.2017р. по 25.09.2017р. (а.с. 10).

Факт прострочення зобов'язання з оплати основного боргу підтверджується матеріалами справи та не заперечується і самим відповідачем, відтак позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 19 417,60 грн.

Як зазначалося вище, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення суми нарахованої пені.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України в редакції чинної на момент прийняття судом рішення).

У п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, зменшення розміру неустойки - це право суду, і суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак, в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки. Дана процесуальна норма може застосовуватись судом виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Приписами ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, основними видами діяльності КП "ТМТКЕ" є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тарифи щодо нарахування плати населенню за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не відповідають економічно обґрунтованим витратам підприємства, оскільки різниця між фактичними витратами на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та фактичними нарахуваннями за неї відшкодовується державою, але погашення заборгованості з різниці в тарифах відшкодовується із значною затримкою, у зв'язку з чим підприємство отримує кошти за вироблену теплову енергію не повністю, а відшкодування підприємству обсяг різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню в сумі 15 850 746,49 грн., відповідно до протоколу №6 засідання Тернопільської обласної територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що вироблялися транспортувалися та постачалися населенню, КП "ТМТКЕ" Тернопільської міської ради від 19.10.2017р. до цього часу не відшкодовано, що в свою чергу призводить до виникнення заборгованості та здійснення несвоєчасної оплати за надані послуги по транспортуванню природного газу і як наслідок, діяльність підприємства відповідача є збитковою, що підтверджується Звітами про фінансовий стан КП "ТМТКЕ" за 2016 рік (збитки становлять 86626 тис.грн.), за перший квартал 2017 (збитки -21115 тис.грн.), за 1 півріччя 2017 (збитки -52461тис.грн.) (а.с. 80-82, 134-141). А також те, що згідно ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунки зі спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні організації в уповноваженому банку, кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. відповідно до якого, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щомісяця встановлює норматив перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних організацій.

Враховуючи, що відповідач здійснює оплату за надані послуги з транспортування природного газу, за наявності коштів відповідно до встановленого розподілу коштів, то заборгованість перед позивачем виникла з незалежних від відповідача причин, та враховуючи, що на день розгляду справи в суді заборгованість відповідача зменшилась до 146 767,41 грн. із заявлених 639 068,03 грн., суд першої інстанції на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України зменшив розмір пені до 30% відсотків та задовольнив її в розмірі 5 825,28 грн. від заявленої 19 417,60 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом дотримано балансу інтересів сторін та правомірно зменшено розмір пені до 30 %, враховуючи також інтереси позивача, тобто, йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, та враховано, що боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань.

До того ж, як необхідність використання права на зменшення неустойки, так і розмір, до якого вона підлягає зменшенню закон (ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України) це питання відносить на розсуд суду. Відтак, даний висновок місцевого господарського суду щодо зменшення розміру неустойки є обґрунтованим та правомірним.

Доводи апеляційної скарги ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Львівтрансгаз" про відсутність правових підстав для зменшення розміру пені, належного до стягнення з відповідача за порушення ним грошового зобов'язання, не знайшли свого підтвердження при перегляді справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанцій на підставі встановлених фактичних обставин, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

При таких обставинах та відповідно до вимог ст.ст. 509, 526, 625 ЦК України, позов в частині стягнення 146 767,41 грн. заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу, 5 825,28 грн. - пені, 2 330,11 грн. - 3% проценти річних є обґрунтованим та правомірно задоволений судом першої інстанції.

Щодо твердження скаржника про те, що суд мав покласти на відповідача судовий збір незалежно від результатів вирішення спору, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій саме відповідача, то колегія суддів зазначає наступне.

У п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Проте, враховуючи, що судом було відмовлено в частині позовних вимог про стягнення 146 219,86 грн. основного боргу, оскільки відповідачем він був оплачений ще до моменту звернення позивача з позовом в суд, то відповідно суд здійснив розподіл судових витрат з врахуванням ст. 49 ГПК України (в редакції чинної на момент прийняття судом рішення) - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тобто, перевіривши розрахунок суду щодо повернення позивачу судового збору за подання позовної заяви в розмірі 7 718,94 грн., колегія суддів зазначає, що даний розрахунок суду здійснений у відповідності до ст. 49 ГПК України (в редакції чинної на момент прийняття судом рішення) - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з врахуванням п. 3.17.4 вказаної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено правові підстави для зменшення розміру пені.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ, в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", м. Львів б/н, б/д залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Тернопільської області від 08.11.2017р. у справі № 921/595/17-г/5 залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Справу повернути до господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 01.02.2018.

Головуючий суддя Малех І.Б.

судді Гриців В.М.

Давид Л.Л.