КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Справа№ 910/15832/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 25.01.2018 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р.

у справі №910/15832/17 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей"

до Національного банку України,

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК",

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тамерса"

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/15832/17 позовні вимоги задоволенні частково, а саме: визнано недійсним договір іпотеки від 01.07.2016 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаджебей" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", що зареєстрований 01.07.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Крючковою Т.В. за реєстровим №4952.

Визнано недійсним договір іпотеки від 30.06.2016 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаджебей" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", що зареєстрований 30.06.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Крючковою Т.В. за реєстровим №4886.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджебей" судовий збір у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 в частині задоволених позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені частково, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване та прийняте нове рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі № 910/15832/17 в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договорів іпотеки, укладених позивачем з Національним банком України, та прийняти у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені частково, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване та прийняте нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Гончарова С.А., Станіка С.Р.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 01.12.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Гончарова С.А., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017р прийнято апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/15832/17.

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 об'єднано в одне апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 18.01.2018р.

17.01.2018р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідачем-1 подано відзиви на апеляційній скарги, у відповідності до яких, останній просив суд апеляційну скаргу відповідача-2 задовольнити, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Враховуючи положення п.п.17.4 п.17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, п.п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та у зв'язку перебування судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/15832/17.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Куксов В.В., суддів: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018р. прийнято справу №910/15832/17 за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Гончарова С.А. Розгляд справи №910/15832/17 призначено на 25.01.2018р.

25.01.2018р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідачем-2 подано відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

В судовому засіданні 25.01.2018 представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу відповідача-2.

В судовому засіданні 25.01.2018 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі відповідача-2 з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу останнього поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 залишити без змін в частині задоволених позовних вимог, також підтримав доводи викладені у власній апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р.

у справі №910/15832/17 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 25.01.2018 представник відповідача-1 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі позивача з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу останнього поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 залишити без змін в частині відмовлених позовних вимог, також підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача-2 та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 25.01.2018 представник відповідача-2 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі позивача з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу останнього поданого під час апеляційного провадження та просили відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 залишити без змін в частині відмовлених позовних вимог, також підтримали доводи викладені у власній апеляційній скарзі та просили задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 25.01.2018 третя особа своїх представників не направила, причин неявки суду не повідомила, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавали.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи, за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаджебей» (іпотекодавець) та Національним банком України (іпотекодержатель) було укладені та посвідчені нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. іпотечні договори №107 від 07.10.2014, реєстровий №4549; №106 від 07.10.2014, реєстровий №4546; №105 від 07.10.2014, реєстровий №4543; №104 від 07.10.2014, реєстровий №4540; №103 від 07.10.2014, реєстровий №4537, №102 від 07.10.2014, реєстровий №4534; №101 від 07.10.2014, реєстровий №4531; №100 від 07.10.2014, реєстровий №4528; №99 від 07.10.2014, реєстровий №4525; №98 від 07.10.2014, реєстровий №4522; №97 від 07.10.2014, реєстровий №4520; №96 від 06.10.2014, реєстровий №4508; №95 від 06.10.2014, реєстровий №4505; №94 від 06.10.2014, реєстровий №4503; №93 від 06.10.2014, реєстровий №4501; №92 від 06.10.2014, реєстровий №4499; №91 від 06.10.2014, реєстровий №4496; №90 від 06.10.2014, реєстровий №4494; №89 від 06.10.2014, реєстровий №4492; №88 від 06.10.2014, реєстровий №4490; №87 від 06.10.2014, реєстровий №4488; №86 від 06.10.2014, реєстровий №4486; №85 від 06.10.2014, реєстровий №4484; №84 від 06.10.2014, реєстровий №4482; №83 від 06.10.2014, реєстровий №4480; №82 від 06.10.2014, реєстровий №4478; №81 від 06.10.2014, реєстровий №4476; №80 від 06.10.2014, реєстровий №4474; №79 від 06.10.2014, реєстровий №4472; №78 від 06.10.2014, реєстровий №4470; №77 від 06.10.2014, реєстровий №4468 (надалі - Договори первинної іпотеки).

Згідно умов наведених Договорів первинної іпотеки ТОВ «Гаджебей» в забезпечення виконання ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язань перед НБУ за Кредитним договором №54 від 02.10.2014, із майбутніми змінами та доповненнями, або новаціями, в тому числі, які збільшують розмір основного зобов'язання за ним та продовжують строк користування кредитом, передало відповідачу-1 в іпотеку належні йому на праві власності земельні ділянки кадастровий номер :01:001:0734, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9.9994 га; кадастровий номер :01:001:0731, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 5.9998 га; кадастровий номер :01:002:0862, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10 га; кадастровий номер :01:002:0848, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10 га; кадастровий номер :01:001:0733, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9998 га; кадастровий номер :01:002:0667, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:002:0849, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:001:0730, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9992 га; кадастровий номер :01:002:0855, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:001:0740, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9981 га; кадастровий номер :01:001:0729, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,999 га; кадастровий номер :01:001:0725, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 1,9999 га; кадастровий номер :01:001:0737, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 7,999 га; кадастровий номер :01:002:0866, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9995 га; кадастровий номер :01:002:0769, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:002:0664, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,032 га; кадастровий номер :01:002:0859, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9881 га; кадастровий номер :01:002:0858, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9993 га; кадастровий номер :01:002:0852, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:002:0861, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9995 га; кадастровий номер :01:002:0860, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9999 га; кадастровий номер :01:002:0850, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:001:0727, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 1,9999 га; кадастровий номер :01:002:0666, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:001:0726, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 1,9998 га; кадастровий номер :01:002:0847, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:001:0735, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 5,9996 га; кадастровий номер :01:002:0854, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:002:0766, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:002:0865, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 8,5817 га; кадастровий номер :01:001:0739, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9991 га; кадастровий номер :01:001:0732, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 3,9997 га; кадастровий номер :01:002:0665, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:002:0771, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 8,0 га; кадастровий номер :01:002:0863, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9996 га; кадастровий номер :01:001:0738, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 9,9988 га; кадастровий номер :01:002:0764, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 8,0 га; кадастровий номер :01:002:0770, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 8,0 га; кадастровий номер :01:002:0853, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:002:0851, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 10,0 га; кадастровий номер :01:001:0736, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 37, площа 3,9998 га (надалі - Земельні ділянки).

За змістом п. 15.8 Договорів первинної іпотеки з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право:

- звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані (п. 15.8.1);

- звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за Кредитним договором у випадках: порушення Банком зобов'язань, передбачених Кредитним договором; порушення іпотекодавцем правил про заміну предмету іпотеки; порушення іпотекодавцем зобов'язань за цим договором; виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмету іпотеки, або зменшення вартості предмету іпотеки понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки; порушення господарським судом справи про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом, чи про визнання недійсним його установчих документів, чи про скасування його державної реєстрації; прийняття власником або компетентним органом рішення про ліквідацію іпотекодавця; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в Кредитному договорі або в цьому договорі; ліквідації юридичної особи іпотекодавця; невиконання вимог п. 17.1 даних договорів (п. 15.8.2).

В подальшому між ТОВ «Гаджебей» (іпотекодавець) та ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержатель) було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Крючковою Т.В. договір іпотеки від 01.07.2016, реєстровий №4952, та договір іпотеки від 30.06.2016, реєстровий №4886 (надалі - Договори вторинної іпотеки).

Відповідно до пункту 1 Договорів вторинної іпотеки предметом цих договорів є надання в іпотеку нерухомого майна, визначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамерса» (позичальник) перед Іпотекодержателем.

Згідно п. 2 Договорів вторинної іпотеки за цими договорами іпотекою забезпечується виконання частини основного зобов'язання позичальника у вартості не більше вартості предмету іпотеки відповідно до кредитного договору №4Т13350Д від 05.06.2013, кредитного договору №4Т13351Д від 07.06.2013, кредитного договору №4Т13352И від 11.06.2013, кредитного договору №4Т14141И від 20.02.2014 (іменовані разом або окремо як Кредитний договір), а саме: зобов'язань з повернення кредитів та зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитами.

Із пункту 7 Договорів вторинної іпотеки та Додатків №1 до них вбачається, що предметом Договорів вторинної іпотеки є Земельні ділянки, які є предметом іпотеки за Договорами первинної іпотеки.

Листами від 18.08.2017 та 19.08.2017 Національний банк України звернувся до ТОВ «Гаджебей» з вимогами щодо усунення порушень за Кредитним договором №54 від 02.10.2014, відповідно до яких вимагав сплати заборгованість за вказаним договором в загальній сумі 1 205 845 676,71 грн. у тридцятиденний строк та повідомив, що у випадку невиконання даних вимог він буде змушений звернути стягнення на предмети іпотеки за Договорами первинної іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина 1 статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Як вбачається із Договорів вторинної іпотеки останні підписані від імені ТОВ «Гаджибей» Сниткіним С.В., який діяв на підставі довіреності, посвідченої 29.06.1016 приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С.

Водночас, згідно пунктів 6.2, 6.2 Статуту ТОВ «Гаджибей» надання попередньої згоди на укладення Товариством договорів (угод, правочинів) щодо передачі в заставу (іпотеку) чи обтяження іншим способом нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва, земельних ділянок, основних засобів належних Товариству, належить до виключної компетенції Зборів Учасників Товариства.

Пунктом 6.13 Статуту позивача встановлено, що будь-які цивільно-правові та інші угоди, що укладаються від імені та в інтересах Товариства мають бути підписані від імені Товариства директором Товариства та Головним бухгалтером Товариства, який діє в даному випадку без довіреності. При відсутності підпису цих осіб така угода (договір, правочин та ін.) є недійсною.

З наведених пунктів Статуту позивача вбачається, що Договори вторинної іпотеки повинні були бути підписані від імені ТОВ «Гаджибей» директором та головним бухгалтером Товариства. При цьому, якщо пунктом 6.11 Статуту передбачено право директора надавати окремим особам доручення на здійснення певних дій від імені Товариства, в тому числі щодо підписання від його імені правочину, то Статутом не передбачено повноважень головного бухгалтера на передоручення права підпису правочину від свого імені.

Частиною 3 статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому частиною 4 статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина 3 статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Позивач вказує, що відповідачу-2 достеменно було відомо, що правочини від імені ТОВ «Гаджибей» підписуються двома уповноваженими Статутом особами - директором та головним бухгалтером.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано суду довідку від 27.08.2007, виданої Южним ГРУ ПриватБанку, та корінець повідомлення про відкриття рахунку в фінансовій установі, Южним ГРУ ПриватБанку 19.04.2007, з яких вбачається, що ТОВ «Гаджибей» було відкрито у відповідача-2 поточний рахунок в національній валюті 3861.

У відповідності до норм п. 3.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 (надалі - Інструкція), в редакції чинній на дату відкриття рахунку, якщо суб'єкт господарювання не має в цьому банку рахунків, то відкриття йому поточного рахунку здійснюється в такому порядку.

Особи (особа), які (яка) від імені суб'єкта господарювання відкривають поточний рахунок, мають:

пред'явити паспорт або документ, що його замінює. Представники юридичних осіб мають також пред'явити документи, що підтверджують їх повноваження. Фізичні особи - резиденти додатково пред'являють документ, виданий відповідним органом державної податкової служби, що засвідчує присвоєння їм ідентифікаційного номера платника податків;

подати документи (копії документів, засвідчені в установленому порядку), визначені цією главою Інструкції.

Згідно п. 3.2. Інструкції якщо юридична особа не має рахунку в цьому банку, то для відкриття їй поточного рахунку потрібно подати такі документи:

заяву про відкриття поточного рахунку (додаток 1). Заяву підписує керівник юридичної особи або інша уповноважена на це особа;

копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи в органі виконавчої влади, іншому органі, уповноваженому здійснювати державну реєстрацію, засвідчену нотаріально або органом, який видав свідоцтво про державну реєстрацію. У разі відкриття поточних рахунків юридичним особам, які утримуються за рахунок бюджетів, цей документ не вимагається;

копію належним чином зареєстрованого установчого документа (статуту / засновницького договору / установчого акта / положення), засвідчену органом, який здійснив реєстрацію, або нотаріально. Положення юридичних осіб публічного права, які затверджуються розпорядчими актами Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, засвідчення не потребують. Юридичні особи публічного права, які діють на підставі законів, установчий документ не подають;

копію довідки про внесення юридичної особи до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, засвідчену органом, що видав довідку, або нотаріально чи підписом уповноваженого працівника банку;

копію документа, що підтверджує взяття юридичної особи на облік в органі державної податкової служби, засвідчену органом, що видав документ, або нотаріально чи підписом уповноваженого працівника банку;

картку із зразками підписів і відбитка печатки (додаток 2), засвідчену нотаріально або організацією, якій клієнт адміністративно підпорядкований, в установленому порядку. До картки включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до законодавства України або установчих документів юридичної особи надано право розпорядження рахунком та підписання розрахункових документів.

З огляду на наведене, суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач-2 у відповідності до положень п. 3.1, п. 3.2 Інструкції станом на дату відкриття рахунку повинен був отримати від ТОВ «Гаджебей» документи, що підтверджують повноваження представників Товариства, та відповідно копію належним чином зареєстрованого Статуту, а відтак вступаючи у відносини з позивачем та укладаючи Договори вторинної іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» діяло недобросовісно або нерозумно, оскільки достеменно знало або повинне було, проявивши принаймні розумну обачність, знати, про обов'язковість підписання вказаних правочинів як директором, так і головним бухгалтером ТОВ «Гаджебей», відсутність у головного бухгалтера повноважень на передоручення свого підпису на правочинах, стороною яких є позивач, а отже і про відсутність у представника Сниткіна С.В., який діяв на підставі довіреності, необхідного обсягу повноважень.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсними з моменту укладення Договорів вторинної іпотеки.

Щодо вимог позивача про визнання Договорів вторинної іпотеки недійсними, то місцевим господарським судом було відмовлено у задоволенні таких вимог з огляду на те, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Гаджибей», яке оформлене протоколом №2 від 08.08.2014 було уповноважено директора товариства та головного бухгалтера товариства укласти та підписати з Національним банком України іпотечні договори про передачу в іпотеку нерухоме майно, а саме зазначені в п.1 даного протоколу земельні ділянки.

В той же час, доводам позивача в частині визнання недійсними Договорів первинної іпотеки з підстав на недобросовісності відповідачів, спрямованості їх дій на протиправне заволодіння майном позивача, що свідчить про порушення балансу інтересів сторін та принципів розумності, справедливості та добросовісності, місцевим господарським судом не надано жодної правової оцінки.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції на підставі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне дослідити наведені доводи позивача на предмет їх обґрунтованості та надати їм правову оцінку.

Як вбачається зі змісту Договорів первинної іпотеки, останні є змішаними, оскільки містять елементи договорів іпотеки, застави та поруки, адже окрім відповідальності перед кредитором переданим в іпотеку та заставу майном в положення п. 22 таких договорів сторонами було погоджено, що іпотекодавець несе відповідальність за повне виконання боржником (ПАТ КБ «Приватбанк») своїх обов'язків не обмежуючись сумою переданого за таким договором майна в заставу та іпотеку, що притаманно правовідносинам поруки.

Сторонами не заперечується, що у відповідності до Кредитного договору №54 від 02.10.2014, на забезпечення якого позивачем та відповідачем-1 було укладено Договори первинної іпотеки, Національний банк України зобов'язався надати ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти, а останній - повернути такі кошти та сплатити проценти за користування ними.

За змістом п. 1.2 Кредитного договору кредитор зобов'язався надати позичальнику стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності в сумі 1 300 000 000 грн. строком до 15.08.2016.

При цьому, зміст пункту 1 Договорів первинної іпотеки, згідно якого дані договори забезпечують вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №54 від 02.10.2014, із майбутніми змінами та доповненнями, або новаціями, в тому числі, які збільшують розмір основного зобов'язання за ним та продовжують строк користування кредитом, спростовують твердження позивача, що в наведених договорах не було визначено змісту основного зобов'язання, розміру вимог за основним зобов'язанням, строку та порядку його виконання.

Водночас, на думку позивача, недобросовісність відповідачів та зловживання ними своїми правами полягає у тому, що НБУ має намір задовольнити свої вимоги до ПАТ КБ «Приватбанк» виключно за рахунок майна ТОВ «Гаджибей», ними вчиняються дії без урахування інтересів позивача, що пов'язано із переходом відповідача-2 у власність держави, тобто відповідачі (кредитор та боржник у зобов'язанні, за яке поручився позивач) належать одному власнику.

Загальновідомою обставиною є участь держави в особі Міністерства фінансів України у виведенні з ринку ПАТ КБ «Приватбанк» у спосіб, визначений пунктом 5 частини 2 статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шляхом придбання акцій ПАТ КБ «Приватбанк» державою в особі Міністерства фінансів України у повному обсязі за одну гривню.

Зазначене підтверджується положеннями Постанови Кабінету Міністрів України №961 від 18.12.2016 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи», в преамбулі якої зазначено наступне: «Відповідно до статі 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"», на підставі пропозиції Національного банку України щодо капіталізації за участю держави, рішення Ради з фінансової стабільності, враховуючи зобов'язання власників істотної участі банку (лист від 16 грудня 2016 року) та виходячи з необхідності забезпечення стабільності фінансової системи і захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Прийняти пропозицію Національного банку щодо участі держави в особі Міністерства фінансів у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у спосіб, визначений пунктом 5 частини 2 статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також, відповідні обставини підтверджуються викладеним в листі Національного банку України №20-0005/104109 від 23.12.2016 «Щодо діяльності ПАТ КБ «Приватбанк», який було адресовано та надіслано Банкам України, де зазначено про те, що станом на 23.12.2016 єдиним власником ПАТ КБ «Приватбанк» є держава в особі Міністерства фінансів України та про те, що чинна редакція статуту ПАТ КБ «Приватбанк» була погоджена Національним банком України та зареєстрована державним реєстратором 20.12.2016.

Крім того, той факт, що єдиним акціонером банку, якому належить 100% акцій ПАТ КБ «Приватбанк», є держава в особі Міністерства фінансів України, підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які розміщені для загального доступу на офіційній веб-сторінці Міністерства юстиції України за адресою - https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

За змістом ст. 7 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державний банк - це банк, сто відсотків статутного капіталу якого належать державі. Держава здійснює і реалізує повноваження власника щодо акцій (паїв), які їй належать у статутному капіталі державного банку, через органи управління державного банку. Кабінет Міністрів України здійснює управління державним банком у випадках, встановлених цим Законом, іншими законами і статутом державного банку. Держава здійснює і реалізує повноваження власника щодо акцій (паїв), які їй належать у статутному капіталі державного банку, через органи управління державного банку. Кабінет Міністрів України здійснює управління державним банком у випадках, встановлених цим Законом, іншими законами і статутом державного банку. Органами управління державного банку є наглядова рада і правління банку. Органом контролю державного банку є ревізійна комісія, персональний та кількісний склад якої визначаються наглядовою радою державного банку. Наглядова рада є вищим органом управління державного банку, що здійснює контроль за діяльністю правління банку з метою збереження залучених у вклади грошових коштів, забезпечення їх повернення вкладникам і захисту інтересів держави як акціонера державного банку, а також здійснює інші функції, визначені цим Законом. До складу наглядової ради державного банку входять члени наглядової ради банку, призначені Верховною Радою України, Президентом України і Кабінетом Міністрів України. З метою представництва інтересів держави до складу наглядової ради державного банку можуть входити представники органів виконавчої влади та інші особи, які відповідають вимогам, зазначеним у цій статті. Термін повноважень членів наглядової ради державного банку - п'ять років.

З огляду на викладене належним чином підтверджується факт зміни корпоративних прав боржника, наслідком чого стало об'єднання в одній особі власників боржника і кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, кінцевим строком повернення відповідачем-2 грошових коштів на користь Національного банку України за Кредитним договором №54 було встановлено 15.08.2016.

Доказів погашення ПАТ КБ «Приватбанк» відповідної заборгованості за вказаними Кредитним договором матеріали справи не містять, а сторонами не заперечується факт порушення ПАТ КБ «Приватбанк» визначених строків погашення кредиту, відтак колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює доводи позивача про порушення відповідачем-1 встановленої Законом України «Про іпотеку» процедури у зв'язку з не направленням йому разом із вимогами від 18.08.2017 та 19.08.2017 доказів порушення відповідачем-2 основного зобов'язання.

Натомість, відповідно до інформації, що міститься в «Окремій проміжній скороченій фінансовій звітності за квартал, що закінчився 30 червня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк», яка опублікована на офіційній сторінці ПАТ КБ «Приватбанк» в мережі Інтернет за посиланням https://static.privatbank.ua/files, залишок на рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» в НБУ станом на 30.06.2017 складав 7 669 000 000,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк має переважне і безумовне право задовольняти будь-яку основану на здійсненому рефінансуванні банку вимогу, оформлену у встановленому законом порядку, за якою настав строк погашення.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що переважне і безумовне право реалізується Національним банком шляхом списання у безспірному порядку заборгованості з рахунків банку і відчуження майна, що перебуває у заставі як забезпечення вимог Національного банку, та задоволення вимог за рахунок чистого доходу від їх відчуження. Національний банк здійснює відчуження майна, набутого у власність, у рахунок погашення боргу за наданими банкам кредитами для підтримки ліквідності у визначеному ним порядку, без погодження з іншими органами державної влади.

Згідно з п. 5.3 Положення про надання Національним банком України стабілізаційних кредитів банкам України, затвердженого постановою Правління НБУ №327 від 13.07.2010, Національний банк має право реалізувати своє переважне і безумовне право відповідно до статті 73 Закону України «Про Національний банк України» шляхом списання у безспірному порядку заборгованості з рахунків банку і відчуження майна, що перебуває в заставі/іпотеці як забезпечення вимог Національного банку, та задоволення вимог за рахунок чистого доходу від їх відчуження, та/або вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором за наявності викладених у цьому пункті фактів.

Постановою Правління НБУ №220 від 31.03.2016 було затверджено Технічний порядок проведення операцій з надання Національним банком України стабілізаційних кредитів банкам України (надалі - «Порядок»), розроблений з метою врегулювання взаємодії Національного банку України і банків України під час надання стабілізаційного кредиту, зміни умов кредитного договору, контролю за виконанням банком умов кредитного договору і договору застави/іпотеки.

Згідно з п.п. 1 п. 42 Порядку у разі невиконання або неналежного виконання банком зобов'язань, передбачених кредитним договором, щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним: заборгованість відображається в перший робочий день, що настає за днем закінчення строку виконання зобов'язань згідно з умовами кредитного договору/вимоги Національного банку щодо дострокового виконання банком зобов'язань за кредитним договором, за рахунками з обліку простроченої заборгованості та/або прострочених нарахованих доходів.

Пунктом 43 вказаного порядку передбачено, що Департамент супроводження кредитів не пізніше наступного робочого дня після віднесення заборгованості банку на рахунки з обліку простроченої заборгованості та/або прострочених нарахованих доходів, надсилає вимогу банку про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором не пізніше наступного робочого дня після отримання вимоги.

У відповідності до п. 44 Порядку у разі невиконання банком вимоги Національного банку щодо сплати простроченої заборгованості у строки, визначені в пункті 43 розділу V цього Технічного порядку, сума простроченої заборгованості підлягає списанню у безспірному порядку відповідно до статті 73 Закону України «Про Національний банк України».

Внаслідок настання строку виконання Банком грошового зобов'язання за Кредитним договором, та за наявності грошових коштів ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках в НБУ, у останнього були наявні правові підстави для списання у безспірному порядку коштів Банку в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

В силу приписів ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 15 Закону України «Про Національний банк України» на НБУ покладено обов'язок з прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у випадку виявлення факту невиконання банком своїх зобов'язань перед кредиторами.

Вчинення НБУ дій, спрямованих на стягнення (в тому числі, шляхом списання у безспірному порядку) з Банку грошових коштів після настання строку повернення кредиту, чи прийняття рішення щодо визнання ПАТ КБ «Приватбанк» неплатоспроможним з матеріалів справи не вбачається.

Відповідач-1 направив позивачу вимоги у відповідності до положень ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» тобто розпочав процедуру задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Наведене цілком обґрунтовано дає підстави для висновку, що з укладенням договору іпотеки у майнового поручителя виникає інтерес щодо належного виконання боржником свого обов'язку перед кредитором, який за своєю суттю є майновим, адже стосується права власності майнового поручителя на власне майно (предмет іпотеки), і ґрунтується на легітимному очікуванні добросовісної та розумної поведінки сторін основного зобов'язання (кредитора і боржника), що у випадку виконання майновим поручителем обов'язку боржника перед кредитором гарантувало б останньому можливість відновлення своїх прав за рахунок набутих вимог до боржника.

Тобто, укладаючи Договори первинної іпотеки та передаючи належне на праві власності майно в іпотеку НБУ для забезпечення виконання зобов'язань приватного банку ТОВ «Гаджибей» цілком правомірно очікувало добросовісної поведінки сторін основного зобов'язання та в будь-якому випадку можливість відновлення своїх майнових прав за наслідками звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, обставини, на які посилається позивач, як на підстави для визнання Договорів первинних іпотек недійсними - поєднання власника кредитора і боржника в одній особі - державі, недобросовісна поведінка відповідачів, яка мала місце після переходу відповідача-2 у власність держави, могли бути розцінені, як зміна істотних обставин, що є підставою для розірвання відповідних Договорів первинної іпотеки в судовому порядку згідно положень ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, однак аж ніяк не є підставою для визнання недійсними останніх з моменту їх укладення.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017р. у справі №910/15832/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15832/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 286-291 ГПК України

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров

Повний текст постанови складено та підписано 30.01.2018 року