РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2018Справа № 910/17925/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (48100, Тернопільська обл., Теребовлянський р-н., м.Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171; )

до Фізичної особи-підприємця Луців Анастасії Володимирівни (03118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про стягнення 118 765,14 грн.

За участю представників сторін: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" до Фізичної особи-підприємця Луців Анастасії Володимирівни про стягнення 118 765,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/17925/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05.12.2017.

20.11.2017 через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі та документи для долучення до справи, у т.ч. гарантійний лист відповідача за вих. № 1-09.11-17 від 09.11.2017 відповідно до якого ФОП Луців А.В. гарантує погашення заборгованості у розмірі 82 995,50 грн. за поставлені ТОВ «Ферозіт» товари до 08.12.2017.

Ухвалою суду від 05.12.2017 розгляд справи відкладено на 19.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 у зв'язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, та призначено підготовче засідання на 18.01.2018.

Ухвалою суду від 18.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.01.2018.

22.01.2018 до суду позивачем подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

29.01.2018 позивачем вдруге подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

29.01.2018 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника відповідача ОСОБА_2 у іншому судовому засіданні.

У засідання суду 30.01.2018 учасники справи та їх уповноважені представники не з'явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

За результатом розгляду клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки вказане клопотання подане позивачем після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, що суперечить ч.1 ст. 249 ГПК України, відповідно до якої клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом не задовольняється відповідно до п.2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, з наступних підстав.

В клопотанні від 29.01.2018, поданому представником відповідача ОСОБА_2, вказано про неможливість з'явитись в судове засідання з поважних причин, оскільки вона приймає участь у розгляді інших 2-х справ, як представник однієї із сторін, призначених на 30.01.2018 з 10 год. 00 хв. в Деснянському районному суді міста Києва та Голосіївському районному суді міста Києва, на підтвердження чого надано відомості з відкритого доступу до сайтів Деснянського районного суду міста Києва та Голосіївського районного суду міста Києва

Вказані обставини не визнаються судом поважними, оскільки у відомостях із сайтів Деснянського районного суду міста Києва та Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 не значиться представником жодного із учасників справи. Інших доказів її представництва в Деснянському районному суді міста Києва та Голосіївському районному суді міста Києва, до клопотання не додано.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до доданої до клопотання від 29.01.2018 довіреності, виданої відповідачем - ФОП Луців А.В. 01 грудня 2017 року було надано повноваження, крім ОСОБА_2, ще трьом представникам: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, тобто відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника відповідно до ст.ст. 56-61 ГПК України.

Враховуючи, що ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В розумінні ст. 194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд перейшов до розгляду справи по суті, подане позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, та те, що відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву в підготовчому судовому засіданні, що ним здійснено не було, причини неподання суду не відомі, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно дослідивши наявні докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (далі - Позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Луців Анастасією Володимирівною (далі - Відповідач, покупець) було укладено договір поставки товарів №РЕ/КІ/20/17.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується постачати і передавати у власність покупцю будівельні матеріали для використання у господарській діяльності, а покупець зобов'зується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Згідно п. 2.6 договору визначено, перехід права власності на поставлену партію товару відбувається в момент підписання накладної.

Пунктом 4.1. договору передбачено, форму оплати: передоплата у розмірі 0 відсотків від загальної вартості партії товару, що поставляється. Решта суми протягом 30 календарних днів від дати отримання товару уповноваженою особою покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов даного договору позивачем було поставлено товар на загальну суму 87 995,50 грн., що підтверджується видатковими накладними № КЛ000000710 від 30.03.2017, № КЛ000001003 від 18.04.2017.

Вказані обставини підтверджується договором поставки товарів №РЕ/КІ/20/17 від 24.03.2017 та накладними, копії яких долучені до матеріалів справи.

Проте, відповідач не належним чином виконав свої зобов'язання за договором, розрахувався за товар частково у розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарськихвідносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

В матеріалах справи наявний гарантійний лист відповідача, відповідно до якого останній зобов'язався погасити заборгованість в сумі 82 995,50 грн. за поставлений товар.

Таким чином, на час прийняття рішення по справі заборгованість відповідача перед позивачем становить 82 995,50 грн. (87 995,50 грн. - 5 000,00 грн. = 82 995,50 грн.).

Доказів оплати заборгованості у розмірі 82 995,50 грн. суду не надано.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 ГК України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 5.2. у випадку порушення строків передбачених даним договором, винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

За розрахунком позивача, не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 8 199,52 грн. пені за період з 01.05.2017 по 29.09.2017, 16 599,10 грн. 20 % штрафу за період з 01.08.2017 по 29.09.2017.

Відповідно до п. 5.5. договору, за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 28% річних від простроченої суми.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом в договорі сторонами було встановлено інший розмір річних процентів ніж визначено ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме: 28 %.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому порядку відповідачем, останній за несвоєчасну оплату переданого позивачем товару має сплатити 9 151,13 грн. 28% річних, 1 819,89 грн. інфляційних.

Відповідач стверджувань позивача не спростував, письмового відзиву та свого контррозрахунку суми позову не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 194, 202, 232- 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Луців Анастасії Володимирівни (03118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (48100, Тернопільська обл., Теребовлянський р-н., м.Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171; ідентифікаційний код 37961273) 82 995 (вісімдесят дві тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 50 коп. заборгованості, 8 199 (вісім тисяч сто дев'яносто дев'ять) грн. 52 коп. пені, 16 599 (шістнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 10 коп. штрафу, 9 151 (дев'ять тисяч сто п'ятдесят одну) грн. 13 коп. 28 % річних, 1 819 (одну тисячу вісімсот дев'ятнадцять) грн. 89 коп. інфляційних втрат та 1 781 (одну тисячу сімсот вісімдесят одну) грн. 48 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.02.2018

Суддя О.М.Ярмак