КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 925/857/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участі представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Колега"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2017 року (дата підписання повного тексуту рішення 05.09.2017 року)

у справі № 925/857/15 (суддя: Єфіменко В.В.)

за позовом Приватного підприємства "Колега"

до Фізичної особи-підприємця Попудрібка Ярослава Борисовича

про стягнення коштів

Встановив

Приватне підприємство "Колега" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Попудрібка Ярослава Борисовича (далі відповідач) про стягнення кошів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки від 01.01.2015 року №Я 15-048 за поставлений товар не розрахувався.

16.08.2017 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про зміну розміру позовних вимог, в якій позивач зазначив про погашення суми боргу 14.07.2017 року - в розмірі 30000,00 грн; 21.07.2017 року - в розмірі 32946,75 грн та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 9002,61 грн пені, 1003,00 грн 3% річних та 5431,95 грн втрат внаслідок інфляції, а також 1600,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Господарський суд Черкаської області в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Колега" відмовив повністю своїм рішенням від 31.08.2017 року (дата підписання повного тексуту рішення 05.09.2017 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Колега" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення вказав, що оскільки відповідач не реалізував своє право на повернення товару, його обов'язок щодо оплати товару не виконано в повному обсязі, тому суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо правомірності заперечень відповідача щодо відстрочення строку оплати товару.

Окрім цього, скаржник вказав, що суд першої інстанції необґрунтовано посилався на додаткові угоди до договору поставки , оскільки всі додаткові угоди стосуються різних торгових марок.

Також, скаржника вказав, що договір не містить будь-яких умов та застережень щодо порядку оплати поставленого товару, у випадку наявності неповернутого товару у покупця (п. 5.2 договору ), а тому посилання суду на ці умови є необґрунтованими.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Приватного підприємства "Колега" до свого провадження своєю ухвалою від 02.11.2017 року.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Суліма В.В., на лікарняному, розгляд справи № 925/857/17 року не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 року розгляд справи призначено на 23.01.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, вірно застосовано судом як норми процесуального так і норми матеріального права.

Представники сторін у судове засідання 23.01.2018 року не з'явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями №№19990846, 19990584.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Колега" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

01.01.2015 року між Приватним підприємством «Колега» (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Попудрібко Ярославом Борисовичем (покупець) було укладено договір поставки № Я 15-048 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальним зобов'язався поставляти покупцю товар, а постачальник зобов'язався в порядку і на умовах договору, приймати і своєчасно оплачувати цей товар.

За умовами договору Товар, який поставлявся покупцю мав відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартами встановленим чинним законодавством України для товарів даного виду та повинен маги чіткий строк придатності або термін зберігання, залишковий термін придатності зберігання якого складатиме не менше 60% від загального терміну придатності/зберігання відповідно до протоколу розбіжностей (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 5.2. договору покупець взяв на себе зобов'язання здійснити повну оплату придбаних товарів через 25 календарних днів з моменту переходу до покупця права власності на товар, згідно п. 4.9. договору.

Згідно п. 4.9. договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами накладної, яка засвідчує факт передачі товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору, відповідачу було передано товар згідно видаткових накладних (наявні в матеріалах справи).

Так, станом на 18.04.2017 року заборгованість відповідача за поставлений товар становила 62619,67 грн, що підтверджується Актом взаємозвірки розрахунків (наявний в матеріалах справи).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач перерахував відповідачу заявлену 14.07.2017 року суму боргу - в розмірі 30000,00 грн та 21.07.2017 року - в розмірі 32946,75 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№1889, 2021 (наявні в матеріалах справи).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в сумі 62619,67 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9002,61 грн пені, 1003,00 грн 3% річних та 5431,95 грн втрат внаслідок інфляції, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до умов додаткових угод до договору поставки № Я-15-048, постачальник сплачує покупцю, за проведення перепродажної підготовки отриманих товарів один раз на місяць винагороду у % розмірі зазначеному у додатковій угоді, від суми поставленого протягом місяця Товару, шляхом; внесення грошових коштів в касу Покупця, до 15 числа наступного місяця . що йде за звітнім місяцем. Якщо за Постачальником рахується заборгованість по виплаті винагороди, Покупець має право призупинити оплату за поставлений Товар, що не вважатиметься простроченням оплати за договором поставки, до моменту погашення останнім заборгованості з виплати винагороди або провести взаємозалік шляхом відрахування суми заборгованості за перепродажну підготовку товарів з суми заборгованості за товари.

Згідно п. 5.2. договору відповідач проводить оплату за отриманий товар від позивача згідно видаткових накладних за безготівковим рахунком протягом 25 календарних днів, з моменту переходу права власності на товар від позивача.

Відповідно до п. 2.8. договору відповідач має право повернути позивачу не реалізований товар чи товар, термін реалізації якого закінчився, або ж якщо даний товар був введений по тимчасовій специфікації (на певний період) за 100% його вартості. Відповідач міг вирахувати вартість такого товару, з суми дебіторської заборгованості, повідомивши про це позивача.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд вважає безпідставним посилання скаржника, що договір не містить будь-яких умов та застережень щодо порядку оплати поставленого товару, у випадку наявності неповернутого товару у покупця (п. 5.2 договору ).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, з 28.02.2017 року на адресу позивача направлялися електронні листи про повернення не реалізованого товару термін дії якого закінчився відповідно до п. 2.8 договору. Позивач за період з 01.01.2017 року по 11.04.2017 року приймав не реалізований товар, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків від 25.04.2017 року (наявний в матеріалах справи).

Так, відповідно до вищевказаного акту звірки, станом на 31.07.2017 року за позивачем рахується сума заборгованості за неприйнятий товар у розмірі 2403,71 грн, що підтверджується, витягами залишку нереалізованого товару по магазинам.

30.06.2017 року позивач оплатив перепродажну підготовку отриманого відповідачем товару, що підтверджується податковою накладною від 31.07.2017 року . Тобто відповідно до п. 3 додаткової угоди №1 від 01.01.2015 року, п. 2 додаткової угоди №2 від 01.01.2015 року, п. 2 додаткової угоди №3 від 22.06.2015 року, П 2 додаткової угоди №4 від 01.07.2015 року, п. 2 додаткової угоди № 5 від 20.10.2015 року, п. 2 додаткової угоди №6 від 09.11.2015 року, п. 2 додаткової угоди № 7 від 01.03.2016 року, відповідач має право зупинити оплату за поставлений товар, що не вважатиметься простроченням оплати за договором поставки, до моменту погашення останнім заборгованості з виплати винагороди або провести взаємозалік шляхом відрахування суми заборгованості за перепродажну підготовку товарів з суми заборгованості за товари.

На підставі вищевикладеного зупинення відповідачем оплати за поставлений позивачем товар відбулося відповідно до умов договору та у відповідності до вищезазначених додаткових угод.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що відповідач не реалізував своє право на повернення товару, його обов'язок щодо оплати товару не виконано в повному обсязі, а суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо правомірності заперечень відповідача щодо відстрочення строку оплати товару та не врахував укладання додаткових угод щодо різних торгових марок. Висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані.

Так, відповідачем не були порушені грошові зобов'язання по договору поставки, тобто відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Так, відповідачем не були порушені оспорені права та інтереси позивача.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9002,61 грн пені, 1003 грн 3% річних та 5431,95 грн втрат внаслідок інфляції.

Так, скаржник, не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2017 року у справі №925/857/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Колега" - задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Колега" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2017 року у справі №925/857/15 - залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Матеріали справи №925/857/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун

повний текст судового рішення складено 30.01.2018 року