РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/816/16

Суддею Господарського суду Чернігівської області Мурашко І.Г. за участю: секретаря судового засідання Рослого В.В. розглянуто у відкритому судовому засіданні у порядку позовного провадження (загального) справу № 927/816/16

за позовом: Управління комунального майна Чернігівської обласної ради,

пр-т. Миру, 43, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Кінотехпром,

вул. Любецька, 66, м. Чернігів, Чернігівська область, 14021

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 59372,82 грн.

За участю:

представника позивача: ОСОБА_1 довіреність від 10.01.2018 за № 01-20

представника відповідача: ОСОБА_2 керівник, протокол від 19.04.2011 за № 1

У судовому засіданні 29 січня 2018 року Господарським судом Чернігівської області на підставі ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради подано позов до Приватного акціонерного товариства Кінотехпром, згідно якого позивач просить стягнути з відповідача 49556,93 грн. заборгованості, у т.ч. до обласного бюджету м. Чернігова 27447,96 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року та на користь позивача 15970,28 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань за період з жовтня 2015 року по червень 2016, 5628,03 грн. пені за період з 01.12.2015 по 26.08.2016; 510,66 грн. трьох відсотків річних за той же період.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 74 від 27.12.2012 оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

У судових засіданнях 12.09.2016 та 20.09.2016 відповідачем в межах даної справи подані зустрічні позовні заяви до Управління комунального майна Чернігівської обласної ради про визнання недійсним звіту про оцінку будівель А-2 та Т-2, які є обєктами договору оренди нерухомого майна № 74 від 27.12.2012 року та про визнання недійсним пункту 1.2 договору № 74 від 27.12.2012 та додатку № 2 до нього, - що були повернуті без розгляду ухвалами Господарського суду Чернігівської області від 12.09.2016 на підставі пункту 4 частини 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України ( за відсутності належних доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому розмірі) та від 23.09.2016 на підставі пункту 1 частини 1 ст. 63 вказаного вище Кодексу (враховуючи що предявлений відповідачем позов не є зустрічним у розумінні статті 60 ГПК України) (а.с. 81-83;101-103).

10 жовтня 2016 року відповідачем у судовому засіданні заявлено усне клопотання про зупинення провадження по справі. Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 10.10.2016 клопотання відповідача було задоволено, провадження по справі № 927/816/16 зупинено до вирішення на набуття чинності рішення по повязаній справі № 927/919/16 (а.с.107-108).

21 серпня 2017 року Господарським судом Чернігівської області було винесено рішення по справі № 927/919/16, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ПрАТ «Кінотехпром» до відповідача-1 ПП «Аксіома» та відповідача-2 Управління комунального майна Чернігівської обласної ради. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 по справі № 927/919/16 залишено без змін.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 по справі № 927/919/16 набуло законної сили 15.11.2017, суд, керуючись ч. 3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, поновив провадження по справі № 927/816/16 та призначив її розгляд на 04.12.2017, про що було винесено ухвалу від 28.11.2017 (а.с.112-113).

Позивач у судовому засіданні 04.12.2017 подав заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 8465,90 грн. та 3% річних в сумі 1602,52 грн., у звязку із зміною (збільшенням) періоду їх нарахування. Згідно поданої заяви позивач просив суд стягнути з відповідача 59625,35 грн. заборгованості, у т.ч. до обласного бюджету м. Чернігова 32813,90 грн. заборгованості з орендної плати за період з жовтня 2015 року по червень2016 року з урахуванням інфляційних нарахувань та на користь позивача 19070,24 грн. заборгованості з орендної плати за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року з урахуванням інфляційних нарахувань; 5628,03 грн. пені за період з 01.12.2015 по 26.08.2016 та 2113,18 грн. відсотків річних за період 01.12.2015 по 30.11.2017 (а.с.116-117). Суд, перевіривши повноваження особи, що підписала заяву, прийняв заяву до розгляду по суті, у звязку з чим відклав розгляд справи на 18.12.2017.

15 грудня 2017 року набув чинності новий Господарський процесуальний кодекс України, в редакції Закону від 03.10.2017 за № 2147, підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень якого передбачено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи що на момент набрання новим Господарським процесуальним кодексом України чинності суд не перейшов до розгляду справи № 927/816/16 по суті, розгляд вказаної судової справи суд продовжив зі стадії підготовчого засідання.

У підготовчому судовому засіданні 18.12.2017 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в частині інфляційних втрат на суму 252,53 грн. Згідно поданої заяви позивач просив суд стягнути з відповідача на користь обласного бюджету м. Чернігова 32660,52 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань, на користь управління 18971,09 грн. заборгованості з орендної плати з урахування інфляційних нарахувань, 5628,03 грн. пені та 2113,18 грн. відсотків річних за визначені вище періоди стягнення. Зменшення позовних вимог в частині інфляційних нарахувань позивач обґрунтував допущеними арифметичними помилками в наданому до суду розрахунку позовних вимог (а.с.133-135).Суд, перевіривши повноваження особи, що підписала заяву, прийняв заяву про зменшення позовних вимог .

Ухвалою суду від 18.12.2017 за клопотанням відповідача на підставі ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів до 17 січня 2018 року (а.с.136, 140-141).

У підготовчому судовому засіданні 17.01.2018 за письмовими заявами обох сторін на підставі частини 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд після закінчення підготовчого засідання розпочав розгляд справи по суті.

Відповідач відзивом на позов та його повноважний представник у судових засіданнях 17.01.2018 та 29.01.2017проти задоволення позовних вимог заперечив в частині стягнення інфляційних нарахувань та пені. В той же час, представник відповідача підтвердив факт користування орендованим майном у заявленому періоді. Як зауважив відповідач, пеня, нарахована на оренду плату за жовтень грудень 2015 року, не була застосована протягом шести місяців з дня виявлення порушення, а тому термін застосування такого виду санкцій є прострочений. Відповідач у відзиві на позов також зазначив, що відповідно до правової позиції Верховного суду України у постанові від 12.12.2011 по справі 3-132гс11, застосування 3% річних від невиконаного грошового зобовязання при одночасному застосуванні такої санкції як пеня, є неправомірним. Разом з тим, відповідач звернув увагу суду, що частиною 9 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015, було зупинено дію норми статті 10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати на 2016 рік, а від так сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення потрібно проводити без нарахування індексу інфляції за 2016 рік (а.с.144, 154).

Повноважний представник позивача у судових засіданнях 17.01.2018 та 29.01.2018 позовні вимоги підтримав з урахуванням змісту заяви від 18.12.2017 про зменшення позовних вимог. Позивачем також було надано відповідь на відзив, згідно якої останній вказав на безпідставність заперечень відповідача. Позивач ствердив, що ним заявлені вимоги щодо стягнення пені за порушення відповідачем грошових зобовязань зі сплати орендної плати за користування орендованим майном в межах строку позовної давності (1 рік з дня виникнення прострочки по оплаті орендної плати), в тому числі за прострочення сплати орендної оплати у період з жовтня по грудень 2015 року. При цьому, нарахування штрафних санкцій (пені) обмежено шестимісячним строком, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України. Позивач наголосив на тому, що вимоги по стягненню пені та трьох відсотків річних є різними за своїм правовим змістом. Так, пеня є різновидом штрафних санкцій (неустойки), тобто мірою відповідальності за порушення грошових зобовязань. В той же час, три відсотка річних мають компенсаційний характер та їх стягнення передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України. Одночасне стягнення пені та відсотків річних не свідчить про подвійне притягнення відповідача до відповідальності за порушення договірних зобовязань, всупереч твердженням останнього. Ототожнення процентів річних та пені є помилковим.

Позивач звернув увагу суду, що ним було враховано, що у 2016 році індексація розміру орендної плати за користування комунальним майном не проводилась, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками, які виставлялись відповідачу до оплати у спірному періоді. Інфляційні нарахування заявлені ним до стягнення у 2016 році нараховані виключно на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто за порушення відповідачем грошових зобовязань (а.с. 152-153).

Відповідач не погодився з правовою позицією позивача та надав до суду додаткові пояснення по суті спору, згідно яких зазначив, що умовами договору, а саме пунктами 3.7 та 9.5, передбачено притягнення орендаря до подвійної відповідальності за порушення договірних зобовязань у вигляді пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України. На думку відповідача, розмір його заборгованості перед позивачем у спірному періоді становить 30325,59 грн. боргу перед обласним бюджетом по орендній платі з урахуванням інфляційних втрат, 17522,36 грн. боргу перед управлінням по орендній платі з урахуванням інфляційних втрат та 2113,18 грн. відсотків річних (а.с.154).

Повноважний представник позивача звернув увагу суду, що у відповідності до Положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради, затвердженого 28.09.2012 рішенням 10-ї сесії обласної ради 6-го скликання, Управління утворене з метою реалізації повноважень обласної ради по управлінню та розпорядженню обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області. Згідно п. 5.3 Положення орендодавцем нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, тобто стороною договорів оренди, - є саме Управління комунального майна обласної ради, яке уповноважено обласною радою контролювати належне виконання умов укладених договорів оренди у відповідності до п. 3.8 Положення. Управління комунального майна Чернігівської обласної ради як сторона за договорами оренди, наділено виключним правом на нарахування та стягнення орендної плати за користування нерухомим майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, а у випадку не належного виконання іншою стороною договору (орендарем) взятих на себе зобовязань, правом на нарахування та стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та неустойки (пені), які в подальшому спрямовуються Управлінням до спеціального фонду бюджету та використовуються ним за цільовим призначенням, у відповідності до ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України, а саме, виключно, на утримання, облаштування, ремонт обєктів оренди, які належать територіальній громаді області в особі Чернігівської обласної ради.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд , -

В С Т А Н О В И В :

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно ч. 6 вказаної статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

27.12.2012 року між Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради (орендодавець, позивач по справі), що діє на підставі Положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради (а.с. 63-66), та Приватним акціонерним товариством Кінотехпром (орендар, відповідач по справі), що діє на підставі статуту, укладено договір № 74 оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (надалі майно), що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66, та перебуває на бухгалтерському обліку Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, у складі: двоповерхова будівля майстерні Т-2, загальною площею 488,3 кв. м., приміщення механічної майстерні А1-2 в двоповерховій будівлі, загальною площею 242,1 кв. м. Загальна площа приміщень, що передаються в оренду складає 730,4 кв. м. (п. 1.1 договору) (а.с.12-14).

Вартість майна визначена згідно звіту про оцінку майна виконаного ПП Аксіома, яка станом на 14 вересня 2012 р. становить 747855,00 грн. без ПДВ.

За приписами пункту 1.3 договору, майно передається в оренду з метою здійснення виробничої діяльності.

Відповідно до ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Майно, що передається в оренду, належить територіальним громадам сіл, селищ, міст Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на обєкти нерухомості, виданого виконкомом Чернігівської міської ради 25.11.2002 року на підставі рішення № 237 від 18.11.2002 року, зареєстрованого 25.12.2002 р. в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що зроблений запис у реєстровій книзі № 9 за реєстровим № 68; знаходиться на земельній ділянці площею 2159 кв. м., яка перебуває в постійному користуванні орендаря згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН-47 виданого 20.08.1993 року (п. 1.4 договору) (а.с.67).

У відповідності до Положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради, затвердженого рішенням 10-ї сесії обласної ради 6-го скликання станом на 28.09.2012, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради забезпечує реалізацію повноважень обласної ради по управлінню та розпорядженню обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (п. 1.1 положення). Управління виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), нерухомого майна та іншого окремо індивідуально визначеного майна, що перебуває у його управлінні. Контролює виконання договорів оренди обєктів спільної власності територіальних громад області, а також надходження коштів від оренди до обласного бюджету (п.п. 3.5, 3.8 положення). Управління має право предявляти претензії та подавати позовні заяви до суду, предметом яких є стягнення на користь обласного бюджету орендної плати на підставі укладених Управлінням договорів оренди обєктів комунальної власності (п. 5.3 положення).

Таким чином, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради є належною стороною по справі, що наділена правом передавати в оренду обєкти спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що перебувають в її управлінні.

Згідно п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна, що є невідємною частиною цього договору (додаток № 1).

Передача та прийняття в оренду майна комунальної власності області, розташованого за адресою вул. Любецька, 66, м. Чернігів, у фактичне користування підтверджується наявним в матеріалах справи актом від 01.11.2012 р. прийому передачі. У відповідності до акта прийому передачі від 01.11.2012 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, приміщення спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66, та перебуває на бухгалтерському обліку Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, у складі: двоповерхової будівлі майстерні Т-2, загальною площею 488,3 кв.м., приміщення механічної майстерні А1-2 в двоповерховій будівлі, загальною площею 242,1 кв.м. Загальна площа приміщень, що передаються в оренду складає 730,4 кв.м. (а.с.15).

Відповідно до п.п. 3.3 -3.5 договору розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням обласної ради від 25.03.2011 р. із змінами, внесеними рішенням обласної ради від 30.09.2011 р. ( далі- Методика)(а.с. 34-46). Розмір та порядок розрахунку орендної плати наведено у додатку № 2 до цього договору, що є невідємною його частиною і становить за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) 2620,11 грн. (а.с. 15). Орендна плата за перший місяць оренди (листопад 2012 р.) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за жовтень та листопад місяці 2012 року. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 за № 928-VIII,на 2016 рік було зупинено дію норми статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, що було враховано позивачем при нарахуванні розміру орендної плати у періоді, заявленому до стягнення, про що свідчать матеріали справи (а.с.75, 28-33).

У відповідності до п. 3.6 договору орендну плату орендар зобов'язаний перераховувати щомісячно не пізніше останнього числа місяця згідно виставлених рахунків орендодавцем у співвідношенні: 70% - до обласного бюджету, 30% - орендодавцю, згідно Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Пунктом 16.2 Методики передбачено, що за обґрунтованим зверненням орендодавця, відповідним рішенням обласної ради, за поданням постійної комісії обласної ради з питань управління та розпорядження обєктами комунальної власності, окремим орендодавцям може бути встановлений інший розподіл орендної плати терміном до одного року. При цьому, відлік початку терміну дії встановленого розподілу починається з першого числа місяця наступного за місяцем, в якому прийняте рішення (а.с.34-42).

З огляду на зазначене, рішенням від 23.01.2015 «Про розподіл орендної плати для Управління комунального майна Чернігівської обласної ради», прийнятим Чернігівською обласною радою (23-ю сесією 6 скликання), для Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на 2015 рік було встановлено наступне співвідношення розподілу орендної плати: за оренду нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в оперативному управлінні (на бухгалтерському обліку) управління 50 відсотків орендної плати до обласного бюджету, 50 відсотків управлінню (а.с.47).

Як встановлено судом, при розрахунку розміру орендної плати у спірному періоді позивачем було вірно застосовано процентне співвідношення її розподілу між обласним бюджетом та управлінням: у період з жовтня по грудень 2015 року у співвідношенні 50% та 50% та у період з січня по червень 2016 року 70% (до обласного бюджету) та 30% (балансоутримувачу).

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір діє з 01 листопада 2012 р. по 31 жовтня 2017 року включно.

На виконання умов договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату орендної плати за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року, на користь обласного бюджету: № НОМЕР_1 від 12.11.2015 на суму 2296,07 грн. (за жовтень 2015 року), № НОМЕР_2 від 09.12.2015 на суму 2341,99 грн. (за листопад 2015 року), № НОМЕР_3 від 13.01.2016 на суму 2358,39 грн. (за грудень 2015 року), № НОМЕР_4 від 12.02.2016 на суму 3301,74 грн. (за січень 2016 року), № НОМЕР_5 від 14.03.2016 на суму 3301,74 грн. (за лютий 2016 року), № НОМЕР_6 від 08.04.2016 на суму 3301,74 грн. (за березень 2016 року), № НОМЕР_7 від 10.05.2016 на суму3301,74 грн. (за квітень 2016 року), № НОМЕР_8 від 08.06.2016 на суму 3301,74 грн. (за травень 2016 року), № НОМЕР_9 від 05.07.2016 на суму 3301,74 грн. (за червень 2016 року) та на користь Управління комунального майна Чернігівської обласної ради: № НОМЕР_1 від 12.11.2015 на суму 2296,07 грн. (за жовтень 2015 року), № НОМЕР_2 від 09.12.2015 на суму 2341,99 грн. (за листопад 2015 року), № НОМЕР_3 від 13.01.2016 на суму 2358,38 грн. (за грудень 2015 року), № НОМЕР_4 від 12.02.2016 на суму 1415,03 грн. (за січень 2016 року), № НОМЕР_5 від 14.03.2016 на суму 1415,03 грн. (за лютий 2016 року), № НОМЕР_6 від 08.04.2016 на суму 1415,03 грн. (за березень 2016 року), № НОМЕР_7 від 10.05.2016 на суму 1415,03 грн. (за квітень 2016 року), № НОМЕР_8 від 08.06.2016 на суму 1415,03 грн. (за травень 2016 року), № НОМЕР_9 від 05.07.2016 на суму 1415,03 грн. (за червень 2016 року)(а.с. 25-33).

Зазначені рахунки були отримані відповідачем станом на 17.11.2015, 15.12.2015, 15.01.2016, 15.02.2016, 16.03.2016, 15.04.2016, 13.05.2016, 09.06.2016, 06.07.2016 відповідно, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 25-33).

Судом враховано, що предметом спірного договору є майно, що знаходиться у комунальній власності, тобто до правовідносин між сторонами застосовуються положення Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Пунктом 5 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч. 3 cт. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Частиною 3 ст. 19 зазначеного Закону встановлено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно cт. 29 Закону України Про оренду державного та комунального майна, за невиконання зобовязань за договором оренди, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Обовязок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату передбачено п. 5.1.5 спірного договору.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності зі cт. 193 Господарського кодексу України та cт.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач умови договору оренди № 74 від 27.12.2012 порушив, орендну плату у строки, встановлені п. 3.6 вказаного договору, не сплатив, що останнім не спростовується.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 612 вказаного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також, частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 9.5 договору у разі несвоєчасного виконання зобовязання по сплаті орендної плати, орендар повинен сплатити орендодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

У відповідності до п. 2.9 Методики, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати орендної плати, орендар сплачує окремо від орендної плати пеню. Розмір пені визначається в договорі оренди і не може перевищувати розміру, встановленого чинним законодавством. Пеня перераховується орендодавцю.

Пунктом п. 3.7. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, та якщо недоплата перевищує суму завдатку, то сума перевищення підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок позивача (а.с. 55-61, 75, 118-119, 134-135), суд дійшов висновку, що виходячи з умов договору оренди № 74 від 27.12.2012 та Методики, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради як орендодавець майна та сторона за спірним договором має право на нарахування та стягнення орендної плати за користування орендованим майном, штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання відповідачем умов договору № 74 від 27.12.2012 оренди нерухомого майна в такому розмірі: на користь обласного бюджету -32660,36грн. заборгованості з орендної плати за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року з урахуванням інфляційних нарахувань та на користь Управління комунального майна Чернігівської обласної ради - 18970,94 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань за аналогічний період, 5613,12 грн. пені за період з 01.12.2015 по 26.08.2016 та 2110,61грн. трьох відсотків річних за період з 01.12.2015 по 30.11.2017.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період з 01.12.2015 по 31.10.2017 суд задовольнив частково, враховуючи що наданий до матеріалів справи розрахунок позивача містить арифметичні помилки (а.с.134-135).Судом залишено поза увагою доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, з огляду на зупинення на 2016 рік дії норми статті 10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати.

Як встановлено судом, нарахування інфляційних втрат у період з 01.01 по 31.12.2016 проведено позивачем на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме за порушення відповідачем грошових зобовязань зі своєчасної оплати орендної плати за користування орендованим майном у період жовтень 2015 року червень 2016 року. В той же час, приписи частини 9 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет на 2016 рік» від 25.12.2015, на яку посилається відповідач у відзиві на позов, врегульовують питання індексації орендної плати за користування державним та комунальним майном у 2016 році, та не зупиняють дію статті 625 Цивільного кодексу України, що передбачає право кредитора на стягнення заборгованості (в т.ч. заборгованості із сплати орендної плати) з урахуванням індексації за весь час прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при визначені розміру орендної плати у 2016 році було враховано приписи частини 9 Прикінцевих положень ЗУ «Про державний бюджет на 2016 рік», оскільки розмір орендної плати у період з січня по червень 2016 року, ним не був проіндексований на підставі пункту 3.5 договору оренди.

Позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) та трьох відсотків річних у спірному періоді суд задовольнив частково, оскільки при їх нарахуванні позивачем не взято до уваги, що 2016 рік складається із 366 днів, у звязку з чим судом було проведено перерахунок вказаних нарахувань.

Доводи відповідача про пропущення позивачем строку застосування штрафних санкцій, нараховану на орендну плату у період з жовтня по грудень 2015 року, спростовуються матеріалами справи. Вимога позивача про стягнення 5628,03 грн. пені за період з 01.12.2015 по 26.08.2016,заявлена на підставі п. 3.7 договору оренди, є вимогою про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за порушення відповідачем грошових зобовязань із сплати орендної плати у період з жовтня 2015 року по червень 2016 року. Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлена спеціальна позовна давність тривалістю 1 рік до вимог про стягнення неустойки (пені). Частиною 1 статті 261 вказаного Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за порушення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом чи договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобовязання мало бути виконано.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем предявлення вимога про стягнення 5628,03 грн. пені за період з 01.12.2015 по 26.08.2016 в межах строку позовної давності з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України (позов предявлено до суду 30.08.2016 року). Посилання відповідача на приписи ст. 241, 250 Господарського кодексу України є безпідставними, оскільки вказані норми стосуються штрафу як адміністративно господарської санкції, що стягується із субєкта господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Доводи відповідача про недопустимість притягнення його до подвійної відповідальності за порушення договірних зобовязань у вигляді одночасного стягнення пені та трьох відсотків річних та інфляційних втрат, - судом відхилено.

Виходячи з положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення відповідачем грошового зобовязання у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних втрат не є санкціями, на відміну від неустойки (пені), а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отримані ним компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (щодо відсотків річних), та відшкодуванні кредитору матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за час прострочення (щодо інфляційних нарахувань), а відтак ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязань та незалежно один від одного. Зазначена правова позиція наведена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 за № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (пункти 2.1, 3.1, 4.1).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1377,59 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 178, 184, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Кінотехпром (14021, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Любецька, 66, р/р 5001 в АТ Імексбанк, МФО 328384, ) на користь обласного бюджету м. Чернігова (р/р 0002 ГУ ДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, ККДБ 22080400) 32660,36 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Кінотехпром (14021, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Любецька, 66, р/р 5001 в АТ Імексбанк, МФО 328384, ) на користь Управління комунального майна Чернігівської обласної ради (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, проспект Миру, 43, р/р 0716 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, м. Чернігів, МФО 853592, ) 18970,94 грн. заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних нарахувань, 5613,12 грн. пені, 2110,61 грн. трьох відсотків річних та 1377,59 грн. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення суду складено 30.01.2018р..

Рішення Господарського суду Чернігівської області набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.Г. Мурашко

Єдиний державний реєстр судових рішень - http://reyestr.court.gov.ua/