донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.01.2018 року справа №908/487/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: За участю представників сторін: від апелянта від інших кредиторів ліквідаторМартюхіна Н.О. Будко Н.В., Сгара Е.В. не з'явились; не з'явились; не з'явився;
розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_4, м. Київ
на ухвалу Господарського суду Запорізької області
від24.10.2017 року
у справі№908/487/16 (суддя Сушко Л.М.)
за заявою боржника ліквідаторТовариства з обмеженою відповідальністю "Професійний футбольний клуб "Металург-Запоріжжя", м. Запоріжжя Голова ліквідаційної комісії Шевчук Андрій Миколайович, м. Запоріжжя
пробанкрутство

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.10.2017 року у справі №908/487/16 відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про визнання кредитором на суму 4334411,48 грн. до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Професійний футбольний клуб "Металург-Запоріжжя" (далі за текстом - ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя").

Не погодившись з ухвалою прийнятою господарським судом першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_4, який просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.10.2017 року у справі №908/487/16 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_4 та визнати грошові вимоги до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" у розмірі 4334411,48 грн. із включенням їх до першої черги реєстру вимог кредиторів.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення судом першої інстанцій при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, зокрема ч. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Апелянт, посилаючись на рішення Верховного Суду України у спорах, в яких на його думку було застосовано аналогічні норми права, зазначає, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Таким чином, за твердженням скаржника, компенсаційній витрати у вигляді середнього заробітку, які виникли та нараховані після введення ліквідаційної процедури постановою господарського суду першої інстанції від 02.03.2016 року повинні були бути визнані судом та, відповідно, включені до 1-ї черги вимог кредиторів.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.12.2017 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів, яку визначено у наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Будко Н.В., Склярук О.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року відновлено Чанцеву А.Д. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу до розгляду на 17.01.2018 року об 11:20.

Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147-19 були внесені зміни та викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, п. 9 Перехідних положень якого передбачає, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За таких обставин, зазначена справа розглядається апеляційним судом за правилами, викладеними у ГПК України, в редакції, яка набула чинності 15.12.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату суду №54/2018 від 17.01.2018 року, з метою дотримання визначених ГПК України строків розгляду справи, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Склярук О.І. на дату розгляду апеляційної скарги, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/487/16.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу колегії суддів від 17.01.2018 року для розгляду апеляційної скарги сформовано нову колегію суддів, яку визначено у наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Будко Н.В., Сгара Е.В.

Уповноважені представники апелянта, інших кредиторів та ліквідатор у судове засідання 17.01.2018 року не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов'язковою, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути її за відсутністю сторін, у зв'язку з чим переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, не оспорюється сторонамм та підтверджується матеріалами справи, ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" звернулось до Господарського суду Запорізької області з заявою про порушення справи про банкрутство, в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.02.2016 року заяву ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" про порушення справи про банкрутство прийнято до розгляду, підготовче засідання суду призначено на 02.03.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.03.2016 року порушено провадження у справі №908/487/16 про банкрутство ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя", в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 02.03.2016 року ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено Голову ліквідаційної комісії - Шевчука Андрія Миколайовича, вирішено здійснити офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зобов'язано ліквідатора здійснити ліквідаційну процедуру згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та за результатами проведеної роботи подати до господарського суду звіт про свою діяльність та ліквідаційний баланс для затвердження.

02.03.2016 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднене повідомлення №28890 про визнання ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" банкрутом.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року затверджений реєстр вимог кредиторів ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" з урахуванням визнаних судом грошових вимог кредиторів та визначеною черговістю їх задоволення.

Після оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом до місцевого господарського суду з кредиторськими вимогами до боржника звернулись кредитори, зокрема, ОСОБА_4 (21.03.2016 року) з грошовими вимогами до боржника в сумі 2292327,77 грн. (з яких: 7367,77 грн. - заробітна плата за вересень - грудень 2015 року; 1320000,00 грн. - щомісячна персональна надбавка за липень - грудень 2015 року; 241240,00 грн. - середньомісячний заробіток при звільненні) та ОСОБА_5. (22.03.2016 року) з вимогами до боржника в сумі 1362507,94 грн. (з яких: 907107,94 грн. - заборгованість по заробітній платі за вересень - грудень 2015 року з урахуванням щомісячної персональної надбавки; 455400,00 грн. - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.01.2017 року заяву ОСОБА_4 з кредиторськими вимогами до боржника у сумі 2171707,77 грн. задоволено частково; визнано кредиторські вимоги ОСОБА_4 до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" у сумі 12521,15 грн. (1 черга), в іншій частини кредиторські вимоги ОСОБА_4 відхилено; заяву ОСОБА_5. з кредиторськими вимогами до боржника у сумі 1286607,94 грн. задоволено частково; визнано кредиторські вимоги ОСОБА_5. до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" у сумі 14915,82 грн. (1 черга), в іншій частини кредиторські вимоги ОСОБА_5. відхилено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2017 року у справі №908/487/16 змінено, резолютивну частину викладено у наступній редакції: "Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_4 до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" у сумі 11281,15 грн., які віднести до 1-ї черги задоволення вимог кредиторів. Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_5. до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" у сумі 13115,82 грн., які віднести до 1-ї черги задоволення вимог кредиторів." В іншій частині ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2017 року у справі №908/487/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2017 року у справі №908/487/16 скасовано, прийнято у справі №908/487/16 нове рішення: Визнати вимоги ОСОБА_4 по заробітній платі на суму 2292327,77 грн.. до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" та включено їх до першої черги задоволення реєстру вимог кредиторів. Визнано вимоги ОСОБА_5. по заробітній платі на суму 1362507,94 грн. до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" та включено їх до першої черги задоволення реєстру вимог кредиторів.

04.09.2017 року до Господарського суду Запорізької області звернувся ОСОБА_4 із заявою про визнання грошових вимог до боржника у сумі 4334411,48 грн., в обґрунтування якої заявник, з посиланням на визнані вимоги постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 року у справі №908/487/16 по заробітній платі на суму 2292327,77 грн., зазначає, що вказані кредиторські вимоги включають в себе заборгованість по заробітній платі в період дії трудового контракту №07 від 01.06.2015 року, заборгованість по середньомісячному заробітку при звільнені та заборгованість за час затримки виплати заробітної плати. При цьому, заборгованість по середньому заробітку за час затримки виплати заробітної плати розрахована кредитором по день відкриття ліквідаційної процедури, тобто по 02.03.2016 року, а зобов'язання з виплати заробітної плати ОСОБА_4 не виконанні боржником до цього часу. Станом на 01.09.2017 року заборгованість ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" перед кредитором по середньому заробітку за час затримки виплати заробітної плати складає 4334411,48 грн. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд визнати грошові вимоги до боржника у сумі 4334411,48 грн. та включити їх до 1-ї черги реєстру вимог кредиторів.

Як вже зазначалось, у задоволенні вищевказаної заяви про визнання грошових вимог судом першої інстанції було відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд, в оскаржуваній ухвалі від 24.10.2017 року, дійшов висновку, що заявлені кредитором ОСОБА_4 вимоги до банкрута в сумі 4334411,48 грн., які складаються із заборгованості по середньому заробітку за час затримки виплати заробітної плати, нарахованої за період з 02.03.2016 року по 01.09.2017 року, тобто після визнання боржника банкрутом, не можуть бути задоволені з огляду на приписи ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки в ліквідаційній процедурі у боржника (банкрута) не можуть виникати зобов'язання зі сплати додаткових зобов'язань, у тому числі по виплаті заборгованості по середньому заробітку.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням повноважень визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником, визначені ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 3 ст. 95 наведеного Закону, кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Виходячи з вимог ст.ст. 23, 24, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", обов'язок розгляду грошових вимог та надання правового аналізу наданих кредитором письмових доказів, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також, обов'язок встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя в процедурах банкрутства.

Отже, правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора до боржника визначає суд незалежно від того, чи визнані ці вимоги боржником (ліквідатором боржника) чи ні. При цьому, обов'язок кредитора полягає у доведенні обґрунтованості своїх вимог до боржника перед судом належними доказами, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори одночасно з заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують. Забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (абз. 3 ч. 8 ст. 23 Закону).

Положеннями ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено черговість задоволення вимог кредиторів.

Так, зокрема, у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута; витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі витрати на оплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів постановою Господарського суду Запорізької області від 02.03.2016 року ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено Голову ліквідаційної комісії - Шевчука Андрія Миколайовича.

Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про Працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 Кодексу Законів про Працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 Кодексу Законів про Працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлено, що з винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати (ч. 9 ст. 16, ч. 5 ст. 19 Закону).

Постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 року визнано вимоги по заробітній платі в період дії трудового контракту №07 від 01.06.2015 року ОСОБА_4 на суму 2292327,77 грн. та вимоги по заробітній платі в період дії трудового контракту №17 від 16.07.2015 року ОСОБА_5. на суму 1362507,94 грн. до ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" та включено їх до першої черги задоволення реєстру вимог кредиторів.

Вищевказана заборгованість по середньому заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка була задоволена судом касаційної інстанції, розрахована кредитором по день відкриття ліквідаційної процедури, тобто по 02.03.2016 року.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції із кредиторськими вимогами (04.09.2017 року), ОСОБА_4 просив визнати грошові вимоги до боржника у сумі 4334411,48 грн., як заборгованість по середньому заробітку за час затримки виплати заробітної плати, нарахованої за період з 02.03.2016 року по 01.09.2017 року, тобто після визнання боржника банкрутом.

Фактично, вимоги ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до боржника у сумі 4334411,48 грн. є вимогами кредитора, які виникли після визнання боржника банкрутом.

Закон України "Про оплату праці" визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Статтею 28 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, вищенаведеною нормою закріплено правове регулювання виплати заробітної плати перед працівниками за працю, виконану у період до визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури, а застосуванню положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" цією статтею надано перевагу, як спеціальним.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено поняття кредитора - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, наведеною ст. 38 Закону передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав.

Отже, враховуючи, що постанова Господарського суду Запорізької області про визнання ТОВ "ПФК "Металург-Запоріжжя" банкрутом прийнята 02.03.2016 року, а кредитор просить визнати заборгованість боржника по заробітній платі за період з 02.03.2016 року по 01.09.2017 року, тобто за період після визнання боржника банкрутом та на день подання заяви, вимоги ОСОБА_4 не мають характеру поточних у розумінні ст. 1 Закону, оскільки виникли після відкриття ліквідаційної процедури, під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань у банкрута.

Після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає додаткових зобов'язань, в тому числі по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги кредитора, які були визнані і включені до реєстру вимог кредиторів мають погашатися згідно з порядком, визначеним Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - в ліквідаційній процедурі згідно черговості, встановленої ст. 45 Закону.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом стосовно відсутності законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 від 01.09.2017 року.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України у справі №5021/321/12 від 13.05.2014 року, яка мала бути обов'язково врахована судом першої інстанції при розгляді даного спору в силу вимог ст.11128 ГПК України (в редакції до 15.12.2017р.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на правові висновки Верховного Суду України рішенні від 17.10.2012 року по справі №6-121цс12 щодо застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП України, а саме, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не може прийняти до уваги вказані посилання заявника, як на судову практику у аналогічному спорі, оскільки у вищенаведеному рішенні Верховним Судом було зроблено висновок щодо правової природи заборгованості по заробітній платі (середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), яка виникла саме під час дії мораторію, передбаченого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який був введений ухвалою господарського суду про порушення справи про банкрутство та до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і введення ліквідаційної процедури. При цьому, оцінка правомірності грошових вимог по заробітній платі, які виникли та нараховані працівником після визнання боржника банкрутом і введення ліквідаційної процедури, у вказаній справі Верховним Судом України не надавалась.

Грошові вимоги ОСОБА_4 по заборгованості по сплаті заробітної плати у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2015 року по 02.03.2016 року, в т.ч. під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, були визнані постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 року на суму 2292327,77 грн., включені до 1-ї черги вимог кредиторів та будуть погашатися в порядку ст. 45 Закону в ліквідаційній процедурі.

При цьому, посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України №4рп/2012 від 22.02.2012 року, стосується строків звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 233 КЗпП України, тому не відноситься до даної справи, оскільки спір щодо дотримання чи порушення строків звернення до суду відсутній.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв'язку із чим підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали Господарського суду Запорізької області від 24.10.2017 року у справі №908/487/16 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судововий збір за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, м. Київ на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.10.2017 року у справі №908/487/16 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.10.2017 року у справі №908/487/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді Н.В. Будко

Е.В. Сгара

(У судовому засіданні 17.01.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 22.01.2018 року).