ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2018 р. Справа № 911/3524/17

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., при секретарі судового засідання Гришко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Будконтракт»

про стягнення 90 052, 24 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: уповноважений представник не зявився

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача 90 052, 24 грн. заборгованості за договором поставки № БА-46 від 03.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо сплати вартості поставленого товару та послуг з доставки товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.11.2017 порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 18.12.2017 та зобовязано сторін надати суду певні документи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.12.2017, у звязку з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 18.01.2018 та зобовязано сторін вчинити певні дії.

15.01.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позов б/н від 15.01.2018 (вх. № 826/18 від 15.01.2018), у якому він зазначає, що позивач завищив позовні вимоги, оскільки сума боргу станом на 15.01.2018 становить 40 000, 00 грн.

До господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 18.01.2018 (вх. № 1076/18 від 18.01.2018) про уточнення розміру позовних вимог, у якій він зазначає про часткову сплату відповідачем боргу та просить суд стягнути з відповідача 40 000, 00 грн. заборгованості за поставлений товар та послуги з доставки товару, судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 9 280, 00 грн.

Вищевказана заява позивача прийнята судом до розгляду. Таким чином, судом розглядаються вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 000, 00 грн. заборгованості за поставлений товар та послуги з доставки товару, а також вимоги про покладення на відповідача судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 1 600, 00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 9 280, 00 грн.

18.01.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшов супровідний лист б/н від 18.01.2018 (вх. № 1075/18 від 18.01.2018), до якого додано документи по справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.01.2018 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 01.02.2018.

Присутній у судовому засіданні 01.02.2018 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви б/н від 18.01.2018 (вх. № 1076/18 від 18.01.2018) про уточнення розміру позовних вимог, та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання свого повноважного представника не направив.

Враховуючи, що неявка повноважного представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно ч. 1 та ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за відсутності повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 01.02.2018, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

03.10.2016 між сторонами укладено договір поставки № БА-46, за умовами якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача будівельні матеріали (надалі - товар), а відповідач зобовязався прийняти цей товар в кількості та асортименті, визначених у накладних, та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 3.1 договору позивач поставляє товар партіями згідно накладних на підставі замовлення відповідача.

Згідно з п. 3.6 договору датою поставки вважається дата передачі товару на складі позивача представнику відповідача або під відповідальність перевізника для перевезення відповідачу.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунків-фактур та накладних в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 3 робочих днів з моменту здійснення поставки товару.

Відповідно до п. 4.2 договору датою оплати за товар вважається дата зарахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Згідно з п. 6.1 договору за невиконання своїх обовязків по даному договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2017.

На виконання умов договору поставки № БА-46 від 03.10.2016 позивач по видаткових накладних № 1511-078 від 15.11.2016 на суму 47 691, 42 грн., № 1511-111 від 15.11.2016 на суму 15 911, 41 грн., № 2111-051 від 21.11.2016 на суму 5 972, 20 грн., № 2111-043 від 21.11.2016 на суму 5 167, 60 грн., № 2411-021 від 24.11.2016 на суму 4 184, 99 грн., № 512-085 від 05.12.2016 на суму 7 922, 40 грн. та № 1003-115 від 10.03.2017 на суму 922, 51 грн. поставив відповідачу товар на загальну суму 87 772, 53 грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявністю підписів та печаток сторін на вказаних видаткових накладних, копії яких залучено до матеріалів справи, оригінали у судовому засіданні оглянуто.

Крім того, позивачем було надано відповідачу послуги з доставки вищевказаного товару на загальну суму 2 500, 00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами надання послуг та товарно-транспортними накладними, оригінали яких у судовому засіданні оглянуто.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури, а саме: № БД000025138 від 15.11.2016 на суму 48 591, 42 грн., № БД000024964 від 23.11.2016 на суму 4 184, 99 грн., № БД000026330 від 23.11.2016 на суму 922, 51 грн., № БД000026769 від 15.11.2016 на суму 16 311, 41 грн., № БД000027021 від 16.11.2016 на суму 6 372, 20 грн., № БД000027143 від 17.11.2016 на суму 5 567, 60 грн., № БД000028547 від 29.11.2016 на суму 8 322, 40 грн., на оплату по замовленню за товар та послуги з доставки товару на загальну суму 90 272, 53 грн.

Проте, в порушення своїх договірних зобовязань, відповідач за отриманий товар та наданні послуги з доставки товару розрахувався частково, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою, у звязку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 40 000, 00 грн., що і є позовними вимогами останнього на момент прийняття рішення у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Проаналізувавши зміст наявних між сторонами договірних відносин, суд дійшов висновку, що за цивільно-правовими ознаками вони є змішаними та містять в собі елементи договору поставки та договору про надання послуг.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, а навпаки підтвердив існуючу перед позивачем заборгованість у розмірі 40 000, 00 грн.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 000, 00 грн. заборгованості за поставлений товар та послуги з доставки товару є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 9 280, 00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, позивачем долучено копію угоди № 1-10/17 про надання правової допомоги від 10.10.2017, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» та адвокатом ОСОБА_1, з питань стягнення заборгованості з відповідача за договором поставки № БА-46 від 03.10.2016 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідно до вказаної угоди на суму 9 280, 00 грн.

Відповідно до наявної у матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордеру № 1/17 від 10.10.2017 позивач сплатив адвокату ОСОБА_1 9 280, 00 грн. згідно угоди № 1-10/17 про надання правової допомоги від 10.10.2017.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 309/н від 23.06.2008 на імя ОСОБА_1 та ордер на надання правової допомоги серії КВ № 182485 від 10.10.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» у господарському суді Київської області адвокатом ОСОБА_1.

Згідно з ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем надано договір про надання правничої допомоги, акт здачі-прийняття робіт щодо надання правничої допомоги, підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату та який брав участь у судових засіданнях по даній справі, зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку про доведеність вказаних судових витрат та покладення їх на відповідача.

Судовий збір, відповідно приписів ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Будконтракт» (08760, Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 5-Б, ідентифікаційний код - 14285986) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (03146, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - 32773973) 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. - заборгованості за товар та послуги з доставки товару, 9 280 (девять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.02.2018.

Суддя Т.В. Лутак