Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/7003/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Міщенко І.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про перегляд Верховним Судом постанови Вищого господарського суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №910/7003/16

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв"

до 1.Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, 2. Міністерства інфраструктури України,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт", 2. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту),

про визнання недійсними односторонніх правочинів

та за зустрічним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1.Міністерство інфраструктури України, 2. Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт", 3.Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту),

про виселення

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаев" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (відповідач - 1) та Міністерства інфраструктури України (відповідач - 2) про визнання недійсними односторонніх правочинів, а саме: листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 про відмову у погодженні терміну дії договору оренди №РОФ-864 від 01.03.2010 та листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області звернулось до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаев" про виселення з орендованого державного майна, а саме: відкритих складських площ (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташованих за адресою: вул. Заводська, 23/17, м.Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт".

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.06.2016 (суддя Лиськов М.О.) первісний позов задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено. Визнано недійсним односторонній правочин, оформлений листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864. Визнано недійсним односторонній правочин, оформлений листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 29.12.2015 № 14-11-02617 про припинення після закінчення строку договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.01.2017 рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10. скасовано і справу передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Після нового розгляду, рішенням господарського суду міста Києва від 12.04.2017 (суддя Чинчин О.В.) у задоволенні первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у складі: Смірнової Л.Г., Руденко М.А., Дідиченко М.А. рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2017 скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийнято в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволено, виселено ТОВ "Нікморсервіс Ніколаев" з орендованого державного нерухомого майна, а саме відкритих складських площ (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташованих за адресою: вул.Заводська, 23/17, м.Миколаїв, що знаходяться на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт".

Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" залишено без задоволення, постанову від 26.07.2017 Київського апеляційного господарського суду у справі №910/7003/16 господарського суду міста Києва залишено без змін.

31.10.2017 до Верховного Суду України надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 12.10.2017 у справі № 910/7003/16 з підстав, передбачених пунктами 1,3 ч. 1 ст. 111-16 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Верховного Суду України від 30.11.2017 справу № 910/7003/16 допущено до провадження Верховного Суду України, відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про зупинення виконання судових рішень та відкрито провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №910/7003/16.

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 12.10.2017 позивач просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 26.07.2017 та постанову Вищого господарського суду України від 12.10.2017, а рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2017 залишити в силі.

В обґрунтування заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 09.10.2013 у справі № 922/1999/13, від 23.12.2014 у справі №910/11171/14, від 11.10.2017 у справі № 921/71/17-г/14, а також постанову Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №3-266г16, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

04.01.2018 заява про перегляд постанови ВГСУ була отримана Касаційним господарським судом у складі Верховного суду.

04.01.2018 за результатом автоматизованого розподілу справи була визначена колегія суддів: суддя-доповідач Кушнір І.В., судді Краснов Є.В., Міщенко І.С.

15.01.2018 Суд постановив ухвалу про прийняття справи №910/7003/16 до провадження та здійснення її перегляду без повідомлення та виклику сторін.

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) надало відзив на заяву позивача про перегляд постанови ВГСУ, в якому просить суд відмовити у її задоволенні, а постанову апеляційного суду та постанову Вищого господарського суду України вважає такими, що прийняті з повним дослідженням всіх обставин справи, та з правильним застосуванням матеріального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені заявником доводи, Верховний Суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, 01.03.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" (Орендар) було укладено Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" №РОФ - 864, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташовані за адресою: вул.Заводська, 23/17, м.Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", вартість яких складає 1588100 грн. згідно з незалежною оцінкою станом на 31.08.2009.

Відповідно до п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою використання за функціональним призначенням при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт.

Відповідно до п. 2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно з п. 7.1 Договору Орендодавець зобов'язаний передати орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Пунктом 10.1 Договору сторонами встановлено, що Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.03.2010 до 31.01.2013 включно.

Умовами п.10.6 Договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

На виконання умов Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" №РОФ - 864 від 01.03.2010 Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м.Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", вартість яких складає 1588100грн. згідно з незалежною оцінкою станом на 31.08.2009, що підтверджується Актом приймання - передавання від 01.03.2010.

Договором №2 від 24.04.2013 до Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" №РОФ - 864 від 01.03.2010 сторонами внесено зміни до п. 10.1. Договору та визначено строк дії договору до 31.12.2015 включно. Також викладено п.10.4 в новій редакції: "У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, із урахуванням змін у законодавстві, які діють на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору. Продовження терміну дії Договору відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об'єктом оренди згідно з ч.3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області листом №14-08-01479 від 03.08.2015 просило Міністерство інфраструктури України погодити зміну строку дії договору оренди майна до 31.12.2030.

Листом №1050 від 28.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" звернулось до Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області і з посиланням на п.10.4 Договору заявило та підтвердило своє бажання і намір скористатися своїм переважним правом та продовжити Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" №РОФ - 864 від 01.03.2010 на той самий строк і на тих самих умовах, який був отриманий Відповідачем - 1 28.12.2015, що підтверджується відповідним штампом.

Листом №14-11-02617 від 29.12.2015 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про припинення після закінчення строку Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" №РОФ - 864 від 01.03.2010 відповідно до п.1 ч.2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.10.6 договору, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України щодо непогодження продовження договору оренди, та просило повернути майно з оренди та підписати акт приймання - передачі.

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015, адресованого Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП "Миколаївський морський торговельний порт", Міністерство розглянуло матеріали, надані листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 щодо зміни строку до 31.12.2030 дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 та повідомило, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін. Міністерство зазначило, що після закінчення терміну оренди орендоване майно необхідно повернути балансоутримувачу у порядку встановленому законодавством.

Вказаний лист був отриманий Відповідачем - 1 29.12.2015 за вх. №08/03570, що підтверджується відповідним штампом.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області листом №07/02 від 04.01.2016 повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про припинення дії договору оренди №РОФ-864 у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено та заперечило щодо подальшого використання об'єкта оренди без відповідної правової підстави.

Відповідно до п. п.1,3 ст.111-16 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент подачі заяви про перегляд:

"Заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з таких підстав:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

3) невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. "

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Предметом первісного позову по даній справі є визнання недійсними односторонніх правочинів, оформлених листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864 та листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 29.12.2015 № 14-11-02617 про припинення після закінчення строку договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864.

Предметом зустрічного позову є виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» з орендованого державного майна.

В свою чергу, предметом позову по справах №910/11171/14 та №922/1999/13, які наводяться заявником в якості прикладу неоднакового застосування норм матеріального права, є визнання договору продовженим.

При цьому, підставами прийняття судових рішень по справах №910/11171/14 та №922/1999/13 був чітко встановлений судами факт направлення орендодавцем заяви про припинення договору після спливу місячного строку, передбаченого частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Разом з тим, судом апеляційної інстанції по справі, що переглядається, встановлено наступне.

Договором №2 від 24.04.2013 до Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 сторонами внесено зміни до п. 10.1. Договору та визначено строк дії договору до 31.12.2015 включно.

Листом №14-11-02617 від 29.12.2015 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення після закінчення строку Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 відповідно до п.1 ч.2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.10.6 договору, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України щодо непогодження продовження договору оренди, та просило повернути майно з оренди та підписати акт приймання - передачі.

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015, адресованого Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП «Миколаївський морський торговельний порт», Міністерство розглянуло матеріали, надані листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 щодо зміни строку до 31.12.2030 дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 та повідомило, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін. Міністерство зазначило, що після закінчення терміну оренди орендоване майно необхідно повернути балансоутримувачу у порядку встановленому законодавством.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області листом №07/02 від 04.01.2016 повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення дії договору оренди №РОФ-864 у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено та заперечило щодо подальшого використання об'єкта оренди без відповідної правової підстави.

Таким чином, в даній справі судом апеляційної інстанції встановлено факт дотримання орендодавцем місячного строку, передбаченого частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», для направлення заяви про припинення договору.

Відповідно до ч.1 ст.111-23 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017:

"Справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, визначеними розділом XII1 цього Кодексу, з особливостями, встановленими цим розділом."

Згідно зі ст.111-7 наведеного Кодексу у зазначеній редакції:

"Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції."

Таким чином, в силу вищенаведених норм саме перевірка і переоцінка доказів та встановлення по новому фактичних обставин справи не відноситься до повноважень Верховного Суду при перегляді судових рішень з підстав неоднакового застосування норм матеріального справа.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що постанови Вищого господарського суду України по справах №910/11171/14 та №922/1999/13 не є прикладом неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень саме у подібних правовідносинах.

Наводячи в якості прикладу постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №3-266гс16 заявник посилається на те, що Вищий господарський суд України згідно постанови від 12 жовтня 2017 року по даній справі №910/7003/16 вважає, що власник майна не зобов'язаний повідомляти орендаря у встановлений законодавством строк про намір використовувати орендоване майно для власних потреб.

Разом з тим, наведена постанова ВГСУ по даній справі не містить такого, прямо та чітко письмово викладеного правового висновку.

Крім того, як свідчить текст постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №3-266гс16, і в першу чергу наведена заявником цитата з постанови, підставою її прийняття було усунення неоднакового трактування ч.3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині: за три місяці до закінчення терміну договору орендодавець має тільки письмово повідомити чи і орендар отримати повідомлення, що власник має намір використовувати орендоване майно для власних потреб.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що доводи заявника щодо невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подана заява, викладеному в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №3-266гс16 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права є необґрунтованими.

Разом з тим, в постанові Вищого господарського суду України від 11 жовтня 2017 року по справі №921/71/17-г/14 дійсно зроблено інший, ніж в даній справі, висновок, що заяви про припинення договору та непогодження продовження його дії на новий термін - це односторонні правочини, які породжують, змінюють чи припиняють права та обов'язки обох сторін договору, їх слід вважати вчиненими в момент отримання стороною повідомлення про припинення договору, яке можна належно ідентифікувати як таке, що виходить від сторони договору.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться у заяві, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.202 Цивільного кодексу України:

"1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

2. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

3. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами."

Тобто, визначальним критерієм для визнання певної дії саме правочином є можливість такої дії призводити до набуття, створювати, змінювати або припиняти цивільні права та обов'язки.

Як вірно встановлено судами апеляційної та касаційної інстанції, відповідно до ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Умовами п.10.6 Договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, саме наведеними нормами Закону та Кодексу, а також положеннями Договору передбачене автоматичне, не обумовленими нічиїми діями та рішеннями, припинення дії договору оренди по закінченню строку його дії, в даному випадку визначеному конкретною календарною датою.

Тобто, сам лист про припинення дії договору носить характер повідомлення про такий факт припинення та про небажання орендаря продовжувати чи переукладати договір оренди.

Разом з тим, в разі саме відсутності факту направлення такого листа-заперечення протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору і саме в силу положень ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" такий договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з наступного після останнього дня строку дії договору дня.

Таким чином, в даному випадку цивільні права та обов'язки за договором оренди виникають, змінюються та припиняються в силу дій наведених норм ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, ч.2 ст.17, ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.10.6 Договору, а також, факту настання останнього дня дії договору, а не в силу дій оспорюваних листів-заперечень, тобто, останні не містять вищевказаного визначального критерію для визнання їх саме правочинами.

За викладених обставин, висновок судів апеляційної та касаційної інстанції по даній справі, що оскаржувані листи від 23.12.2015 №14240/16/10-15, від 29.12.2015 №14-11-02617 безпосередньо не змінювали та не припиняли цивільні права та обов'язки, які виникли між сторонами за договором оренди №РОФ-864, є лише повідомленнями про виконання умов договору, а отже не є правочином, є вірними.

Згідно з ч. 1 ст. 111-26 ГПК (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судових рішень господарських судів, якщо обставини, які стали підставою для перегляду судового рішення у справі, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

У зв'язку з викладеним Верховного Суду відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв".

Керуючись статтями 111-14, 111-23, 111-24, 111-26 ГПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017), частиною 13 статті 8, підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), Верховний Суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про перегляд Верховним Судом постанови Вищого господарського суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №910/7003/16 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

І. Міщенко