ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2018 справа № 908/508/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача): суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи: ОСОБА_4 не зявився; не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від20.04.2016 (підписано 25.04.2016)
у справі№ 908/508/16 (суддя Дроздова С.С.)
за позовомДепартаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міськради, м. Запоріжжя
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", м. Запоріжжя Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, м. Запоріжжя
пророзірвання договору оренди приміщення
В С Т А Н О В И В:

До господарського суду Запорізької області звернувся Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя (далі Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", м. Запоріжжя (далі Відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, м. Запоріжжя (далі - Третя особа) про розірвання договору оренди приміщення, розташованого у підземному переході по вул. Сталеварів № 700 від 04.05.2000.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок невиконання своїх обов'язків орендаря у вигляді використання обєкту оренди не за призначенням, а також ухилення від подальшого перерахунку розміру орендної плати, місцевий бюджет значним чином позбавляється того, на що він міг розраховувати при належному виконанні відповідачем своїх обов'язків. При правовому обґрунтуванні своїх вимог Позивач посилався на вимоги ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також на ч.2 ст.651 Цивільного Кодексу України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.04.2016 по справі № 908/508/16 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Розірвано договір оренди приміщення, розташованого у підземному переході по вул. Сталеварів № 700 від 04.05.2000, що укладений між Запорізькою міською радою в особі начальника управління комунальної власності Запорізької міської ради (Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради), Відділом комунального господарства Орджонікідзевської адміністрації Запорізької міської ради (Районна адміністрація Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району) та Відповідачем, з останнього стягнуто судові витрати на користь Позивача в сумі 1 378,00 грн.

Суд першої інстанції погодився з доводами Позивача щодо використання Відповідачем орендованого майна не за призначенням, а також ухилення останнього від подальшого перерахунку розміру орендної плати. Саме такі обставини з посиланням на вимоги ст. 783 ЦК України та ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" суд поклав в основу висновку про правомірність заявлених вимог щодо розірвання спірного Договору.

Відповідач, не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, за змістом якої вимагає рішення скасувати. А в задоволенні позовних вимог відмовити, як необґрунтованих та недоведених.

Зокрема, заявник посилається на те, що висновки комісії Позивача від 30.10.2014, що покладені судом в основу доказової бази позовних вимог не відповідають дійсності, також вони зроблені внаслідок візуального огляду приміщень, без аналізу господарської діяльності, а також без врахування норм додаткової угоди 3700 від 18.04.2001, якою сторонами узгоджені відповідні поліпшення орендованого майна. Також Відповідач посилався на порушення судом вимог ч.2 ст.651 ЦК України щодо невстановлення судом обставин істотності порушень умов договору, вважаючи, що ця обставина взагалі залишена судом незясованою.

Крім того, висновки суду щодо ухилення Відповідача від внесення змін до Договору останній вважав безпідставними, оскільки до суду із відповідними вимогами Позивач не звертався.

Ухвалою судової колегії від 28.11.2017 заявнику було поновлено строк на апеляційне оскарження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що хоча й судом надсилались належним чином ухвали та рішення по справі на адресу Відповідача, проте копія жодного з них не була отримана останнім, вони повертались до суду поштовим органом з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Зазначене свідчить про дотримання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства щодо повідомлення сторони про час та місце судового розгляду, проте фактично Відповідач був позбавлений можливості реалізації своїх процесуальних прав.

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не зявились, будучи повідомленими належним чином про час та місце судового розгляду.

Від представника Відповідача за допомогою електронного звязку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та продовження строку розгляду справи через потрапляння його в дорожньо-транспортну пригоду, проте задовольнити таке клопотання судова колегія позбавлена процесуальної можливості на підставі ст. 273 ГПК України.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється факт укладення 04.05.2000 між Запорізькою міською радою в особі начальника управління комунальної власності Запорізької міської ради (орендодавець), відділом комунального господарства Орджонікідзевської адміністрації Запорізької міської ради (балансоутримувач) та Відповідачем договору № 700 оренди приміщення, розташованого у підземному переході по вулиці Сталеварів, зі строком дії з 04.05.2000 до 04.05.2025 (далі Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору, орендодавець на підставі рішення міськвиконкому від 13.12.1999 за № 590 передає, а Відповідач приймає в строкове платне користування приміщення загальною площею 660,1 кв.м, розташоване за адресою: вул. Сталеварів, що значиться на балансі відділу комунального господарства Орджонікідзевської районної адміністрації.

Дане приміщення розташоване у підземному переході по вулиці Сталеварів, використовується Відповідачем на правах оренди під торгівлю непродовольчими товарами та надання побутових послуг.

Згідно акту приймання-передачі від 04.05.2000 орендодавець та балансоутримувач передали, а Відповідач прийняв спірне приміщення.

Додатковою угодою від 27.04.2011 до Договору сторони дійшли згоди замінити орендодавця з Управління комунальної власності Запорізької міської ради на Позивача, а балансоутримувача на Третю особу.

З метою встановлення фактичного використання комунального майна по вказаному договору оренди 30.10.2014 Позивачем була проведена перевірка за участю представника Третьої особи, внаслідок якої складено акт з висновками про недотримання Відповідачем п. 5.1 Договору та використання частини 464,40 кв.м підземного пішохідного переходу з нежитловими приміщеннями по вул. Сталеварів за іншим, не встановленим договором оренди, напрямком використання.

Згідно з висновками, що містяться в Акті, було вирішено внести зміни до договору оренди, здійснити перерахунок орендної плати шляхом укладання додаткової угоди, проект додаткової угоди надіслати Відповідачу.

Відповідно до п. 5.1 Договору, Відповідач зобов'язаний використовувати орендоване приміщення виключно за його призначенням, визначеним Статутом підприємства та умовами цього договору.

Згідно ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", основним обов'язком орендаря є використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням. Орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 651 ЦК України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розрахувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України, договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.

Згідно ст. 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору оренди найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Згідно до вимог ст. 74 ГПК України, саме на позивачеві лежить обов'язок доведення обґрунтованості позовних вимог.

У якості такого доказу Позивач надає лише вищезазначений акт (а.с. 25-26).

Проте зазначений акт не може бути прийнятий у якості належного доказу використання обєкту оренди не за призначенням або всупереч вимог Договору, оскільки цей акт не містить посилань на будь-які фактичні обставини, що встановлені внаслідок спірної перевірки та дозволяють зробити такий висновок.

Саме посилання в акті щодо використання частини обєкта за іншим, не встановленим договором оренди, напрямком використання розцінено у якості таких обставин бути не може.

Відсутнє таке посилання також і в обґрунтуванні позовної заяви, а також поясненнях Позивача протягом розгляду справи в суді першої інстанції, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а також в рішенні суду першої інстанції.

За таких підстав судова колегія погоджується с доводами апеляційної скарги, щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції та безпідставності позовних вимог про встановлення факту порушення Відповідачем умов Договору у вигляді використання обєкту оренди не за призначенням.

Саме це порушення було безпідставно покладено судом в основу розірвання договору в порядку вищенаведених норм закону.

Щодо зауваження суду про невиконання зобов'язання Відповідачем погодити умови додаткової угоди, то такий висновок суду взагалі не відповідає умовам ст. 188 ГК України, що визначає виключно судовий порядок розгляду внесення змін до укладеного договору у разі недосягнення згоди або неотримання відповіді від іншої сторони. Оскільки позову щодо зміни умов Договору Позивачем не заявлено, висновок суду щодо їх обов'язковості для Відповідача є виходом за межі розгляду даної справи.

За таких підстав судова колегія вважає недоведеними належним чином твердження Позивача та висновок суду першої інстанції про порушення Відповідачем умов Договору у вигляді використання обєкта оренди не за призначенням та всупереч умовам Договору, отже підстави до розірвання Договору відсутні, судове рішення підлягає скасуванню. А позовні вимоги залишенню без задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 20.04.2016 у справі № 908/508/16 слід скасувати через недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на Позивача, стягнувши з останнього на користь Відповідача оплачену ним суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", м. Запоріжжя задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.04.2016 у справі № 908/508/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міськради, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", м. Запоріжжя про розірвання договору оренди приміщення, розташованого у підземному переході по вул. Сталеварів № 700 від 04.05.2000р. відмовити.

Стягнути з Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105 м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206, , розрахунковий рахунок № 8540 в УДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут" (69091 м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська, 4, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 515,80 грн.

Видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 29.01.2018.

Головуючий (доповідач) О.В. Стойка

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3