РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Справа №902/858/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання - Рильник Д.М.

Представники учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світкар" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.11.2017 року у справі №902/858/15 про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року (ухвалену о 10:45 год., у м. Вінниця, повний текст ухвали складено 09.11.2017 року)

за заявою: публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна"

до: приватного підприємства "Хілл"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 06.11.2017 року у справі №902/858/17 (суддя Тісецький С.С.) задоволено заяву арбітражного керуючого (ліквідатора ПП "Хілл") Болховітіна В.М. №02-26/722 від 26.12.2016 року (вх. № 06-54/3/17 від 11.01.2017 року) про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, укладеного між ПП "Кряж" та ТОВ "Світкар", у повному обсязі.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, укладений між приватним підприємством "Кряж", правонаступником якого є приватне підприємство "Хілл" та товариством з обмеженою відповідальністю "Світкар".

Ухвала мотивована тим, що боржник здійснив відчуження майна за ціною значно нижчою від ринкової, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження визначення вартості майна, яке було відчужено за договором купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою 06.12.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Світкар" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.11.2017 року у справі №902/858/17 (про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року).

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, а тому апелянт не мав можливості надати свої заперечення та зауваження стосовно визнання недійсним договору, договір був укладений у належний спосіб та був виконаний сторонами, кошти згідно договору були оплачені, ТОВ "Світкар" не вчиняло жодних незаконних дій щодо отримання майна згідно договору купівлі-продажу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №902/858/17 від 22.12.2017 року, поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк учасникам провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "Хілл" для подання відзивів на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Товариству з обмеженою відповідальністю "Світкар" копій відзивів та доданих до них документів до 15.01.2018 року, зупинено дію ухвали господарського суду Вінницької області від 06.11.2017 року у справі №902/858/17 (про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року), розгляд скарги призначено на "22" січня 2018 року.

Згідно з п. 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Тому розгляд апеляційної скарги продовжується за нормами ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

22.01.2018 року від ПАТ "Банк "Київська Русь" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому кредитор просить апеляційну скаргу ТОВ "Світкар" залишити без задоволення

Інші учасники провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "Хілл" своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України не скористались та не надали суду відзиви на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/858/15 за заявою публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна" про банкрутство приватного підприємства "Хілл" на стадії ліквідаційної процедури.

Ухвалою суду від 30.07.2015 року замінено боржника у справі №902/858/15 - приватне підприємство "Кряж" на правонаступника - приватне підприємство "Хілл" та порушено провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "Хілл" (т. 1 а.с. 174 - 178).

Постановою господарського суду Вінницької області від 04.10.2016 року у справі №902/858/15 визнано приватне підприємство "Хілл" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Болховітіна В.М. (т. 12 а.с. 132 - 142).

11.01.2017 року до господарського суду Вінницької області від арбітражного керуючого (ліквідатора ПП "Хілл") Болховітіна В.М. надійшла заява №02-26/722 від 26.12.2016 року (вх. №06-54/3/17 від 11.01.2017 року) про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, укладеного між ПП "Кряж" та ТОВ "Світкар" (а.с. 71-80 т. 14).

20.02.2017 року до суду від арбітражного керуючого Болховітіна В.М. надійшло уточнення №02-26/99 від 17.02.2017 року до заяви № 02-26/722 від 26.12.2016 року (вх. № 06-54/3/17 від 11.01.2017 року) про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, укладеного між ПП "Кряж" та ТОВ "Світкар" (а.с. 109-121 т. 15).

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ліквідатора та, відповідно, визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, укладеного між ПП "Кряж" та ТОВ "Світкар".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Як свідчать матеріали справи 20.08.2014 року між приватним підприємством "Кряж", (правонаступником якого є ПП "Хілл") та товариством з обмеженою відповідальністю "Світкар" укладено договір купівлі - продажу №43, згідно якого ПП "Кряж" (продавець) зобов'язувалося передати у власність ТОВ "Світкар" (покупця) товар, а покупець зобов'язувався прийняти зазначений товар і оплатити вартість товару на умовах цього договору (т. 14 а.с. 74 - 78).

Згідно п.1.3. договору під товаром, що є предметом за цим Договором, розуміється автомобілі:

-КАМАЗ 5511, рік випуску 1989, номер шасі НОМЕР_1,

-ЗІЛ 431410, рік випуску 1992, номер шасі НОМЕР_2,

-М АЗ 5551, рік випуску 1992, номер шасі НОМЕР_3,

-КАМАЗ 5410, рік випуску 1989, номер шасі НОМЕР_4,

-ПР.ОДАЗ 97631, рік випуску 2003, номер шасі НОМЕР_5,

-МАЗ 5432, рік випуску 2003, номер шасі НОМЕР_6,

-МАЗ 5551, рік випуску 1992, номер шасі НОМЕР_7,

-КАВЗ 3270, рік випуску 1989, номер шасі НОМЕР_8,

-КАВЗ 3270, рік випуску 1990, номер шасі НОМЕР_9,

-РАФ 2203, рік випуску 1992, номер шасі НОМЕР_10,

-ГА331029, рік випуску 1995, номер шасі НОМЕР_11,

-ЗІЛ-ММЗ 45021, рік випуску 1983, номер шасі НОМЕР_12,

-ЗІЛ 431410, рік випуску 1992, номер шасі НОМЕР_13,

-КАМАЗ 5511, рік випуску 1982, номер шасі НОМЕР_14,

-ГАЗ 52, рік випуску 1987, номер шасі НОМЕР_15,

-ЗІЛ 431412, рік випуску 1991, номер шасі НОМЕР_16,

-КАІМАЗ 5511, рік випуску 1982, номер шасі НОМЕР_17,

-ГАЗ 66, рік випуску 1985, номер шасі НОМЕР_18.

Згідно п. 2.1. договору, товар має бути переданий продавцем покупцеві не пізніше 30.08.2014 року з дати підписання даного договору.

Відповідно до п. 2.2. договору, передача товару фіксується шляхом підписання відповідних двосторонніх актів приймання-передачі товару.

Відповідно до п. 3.2. договору, ціна товару складає 195 754,80 грн.

Розрахунок за товар здійснюється перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок продавця не пізніше 30.11.2014 року, або іншими видами розрахунків, не забороненими законодавством України (п. 3.3. договору).

На виконання умов договору, ПП "Кряж" (правонаступником якого є ПП "Хілл") передало товар ТОВ "Світкар", що підтверджується обопільно підписаним актом приймання - передачі майна від 29.08.2014 року, видатковою накладною №0000022 від 29.08.2014 року та довіреністю на отримання від ПП "Кряж" цінностей.

Ліквідатор, звертаючись до суду з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу посилається на наступне:

- при проведенні здійснених правочинів боржником з ТОВ "Світкар" протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство у відповідності до ст.20 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та беручи до уваги звіт про фактичні результати бухгалтерських послуг стосовно перевірки правочинів або майнових дій боржника від 17.10.2016 року, виявлено, що оплату за договором №43 від 20.08.2014 року проведено в повному обсязі;

- враховуючи витяг зі звіту про незалежну оцінку майна - колісних транспортних засобів від 20.12.2016 року визначено середньо ринкову вартість майна на момент вчинення правочину, яка не відповідає середньо ринковій вартості, за якою відчужувалися транспортні засоби (т. 15 а.с. 111 - 122);

- згідно даних територіального сервісного центру 0541 у Вінницькій області, виявлено розбіжності в договорі купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, а саме в договорі допущено помилку при зазначенні номеру шасі - НОМЕР_16, тоді як згідно облікової картки правильно: автомобіль ЗИЛ 431412, 1991 р.в., шасі НОМЕР_19.

Відповідно до частини 4 статті 147 Господарського кодексу України, право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. При цьому, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються у т.ч. шляхом визнання наявності або відсутності прав, а також відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання.

Також, відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Законом про банкрутство визначено підстави, відповідно до яких господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство може бути визнано недійсним правочини (договори) боржника, які були вчинені ним після порушення справи про банкрутство та протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора якщо боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Пунктом 16 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI)" від 28.03.2013 № 01-06/606/2013, визначено, що важливою новелою нової редакції Закону є норма про визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство (стаття 20 Закону).

Під майновими діями боржника слід розуміти виконання боржником зобов'язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів. Наведене стосується, зокрема виконання зобов'язання раніше встановленого строку (терміну), відмови від власних майнових вимог, сплати коштів кредитору або прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна тощо.

Що ж до визнання недійсними правочинів (договорів), то воно може мати місце у випадках відчуження боржником безоплатно майна, прийняття боржником на себе зобов'язань без необхідних дій майнового характеру іншої сторони, прийняття на себе заставних зобов'язань на забезпечення виконання грошових вимог.

Правові наслідки спростування майнових дій та визнання недійсними правочинів (договорів) є однаковими і стосуються включення чи повернення майна боржника до ліквідаційної маси. У зв'язку з цим визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника у відповідних випадках не тягне за собою припинення правовідносин, що склалися, тому кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору - погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов'язання боржником у натурі після припинення провадження у справі про банкрутство.

Право ініціювати такі процедури надано як арбітражному керуючому, так і конкурсному кредитору. Відповідна заява може бути розглянута на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як свідчать матеріали справи, провадження у справі №902/858/15 про банкрутство ПП "Кряж" порушено 30.07.2015 року, а оспорюваний договір купівлі - продажу №43 від 20.08.2014 року, тобто укладеного протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство ПП "Хілл".

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2014 року між приватним підприємством "Кряж", правонаступником якого є ПП "Хілл" та товариством з обмеженою відповідальністю "Світкар" укладено договір купівлі - продажу №43, згідно якого ПП "Кряж" (продавець) зобов'язувалося передати у власність ТОВ "Світкар" (покупця) товар, зазначений у п. 1.3. договору, а покупець зобов'язувався прийняти товар і оплатити вартість товару на умовах цього Договору, а саме 18 транспортних засобів.

Відповідно до п. 3.2. договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, ціна товару складає 195 754,80 грн.

Однак, згідно звіту про незалежну оцінку майна від 20.12.2016 року, яка була проведена на замовлення ліквідатора, середня ринкова вартість майна, відчуженого за договором купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, становить 1 071 680,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази визначення вартості майна, при укладенні договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року.

Тобто, з наведеного слідує, що боржником за спірним договором було відчужено 18 транспортних засобів за цінами нижчими від ринкових.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що відчуження майна боржником було здійснено в період існування заборгованості перед ініціюючим кредитором, яка відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду у справі №902/982/14 від 29.07.2014 року складала 2 476 874,77 грн. (т. 1 а.с. 2 - 4).

Враховуючи викладене та наведені приписи законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року, укладеного між ПП "Кряж" та ТОВ "Світкар".

А тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції визнавши недійсним договір купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року неправомірно втрутився в мирне володіння майном ТОВ "Світкар" колегія суддів вважає безпідставними, оскільки місцевим господарським судом було встановлено, що майно за даним договором ТОВ "Світкар" було отримано з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено ТОВ "Світкар" про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Вінницької області від 25.09.2017 року у справі №902/858/15 про відкладення розгляду заяви ліквідатора ПП "Хілл" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року до 06.11.2017 року, направлена рекомендованим листом усім учасникам провадження у справі про банкрутство, в тому числі і апелянту, що підтверджується долученим до матеріалів справи реєстром на відправку рекомендованої кореспонденції №903 від 29.09.2017 року (т. 18 а.с.179 - 180).

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

А тому, посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено ТОВ "Світкар" про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Вінницької області, від 06.11.2017 року у справі №902/858/15(про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року) слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світкар" без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 8, 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світкар" на ухвалу господарського суду Вінницької області, від 06.11.2017 року у справі №902/858/15 (про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року) залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.11.2017 р. у справі №902/858/15(про визнання недійсним договору купівлі-продажу №43 від 20.08.2014 року) залишити без змін.

3. Справу №902/858/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.01.2018р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Савченко Г.І.