КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа№ 910/7580/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Соколова В.П., довіреність № б/н від 01.11.2017;

від відповідача - Телющенко В.П., довіреність № б/н від 07.09.2017, Стадніченко В.О., довіреність № 7 від 10.08.2017,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у справі №910/7580/17 (суддя Грєхова О.А., м. Київ, повний текст складено - 02.08.2017) за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" про стягнення 130 040, 00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" про стягнення 130 040, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при проходженні вагону через станцію Волноваха Донецької залізниці залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі вказаній відправником у накладній, а тому відповідач має сплатити штраф в сумі 130 040,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у справі №910/7580/17 позовні вимоги були задоволені в повному обсязі з огляду на встановлення судом обставин невірності зазначення відповідачем маси вантажу у перевізному документі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у справі №910/7580/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на підписання Комерційного Акту не уповноваженими особами, а також вказує про те, що із Акту неможливо встановити хто з працівників станції здійснював особисту перевірку маси вантажу.

Також, як на підставу звільнення його від відповідальності в частині сплати штрафу апелянт посилається на участь працівників залізниці при зважуванні спірного вагону перед відправленням, що на думку скаржника підтверджується Звітом за 21.12.2016, Витягом з Книги зважування вантажів.

Крім цього, апелянт посилається на Акт форми 69 та вказує, що вантажоодержувачем перевантажено товар на власних вагах та встановлено його вагу у розмірі 63,2 т., яка відповідає вазі вказаній вантажовідправником у накладній.

Окрім наведеного, посилаючись на позицію Вищого господарського суду України, скаржник зазначає, що штраф за неправильно зазначену у накладній масу має визначатися, виходячи з вартості провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу, а не з вартості провізної плати всього вантажу.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми штрафу, з наступних підстав.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" 20.12.2016 року зі станції Котовськ Одеської залізниці здійснено відправлення вагону №68771278 на станцію Сартана Донецької залізниці.

При надходженні вагону на станцію Сартана Донецької залізниці на підставі статті 24 Статуту залізницею проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу не відповідає масі вказаній відправником у накладній. Про даний факт складено Комерційний акт №AQ650222/01 від 01.01.2017 року.

У розділі Д Комерційного акту №AQ650222/01 від 01.01.2017 року зазначено, що на підставі акту з/ф №34303 від 31.12.2016 р. ст. Волноваха Дон.ж.д. було проведено комісійне переважування вагону 68771278, який прибув по відправленню вказаному на лицьовому боці акту, вантаж м/брухт на справних 150т. вагах. Держповірених 09.09.2016 р. в/вагах вантажовідправника. По документу вказана маса брутто не зазначена, тара 21500 кг, нетто 63200 кг, фактично виявилось брутто 85700 кг, тара 21500 кг, нетто 64200 кг, що більше документа на 1000 кг. Вагон перевантажувався двічі, вага не змінилась. Завантаження навалом, вище рівня бортів 10-20 см., вантаж пакетований, верх прораховується 36 пакетів. Маркування вапном слабке, по документу значиться. Зліва, над 2 люком по ходу потяга вільне місце 70х70х80см., не марковане. Над 7 люком з торця, заглиблення довжиною від 40 см. до 100 см., на ширину вагону, вглибину до 120 см., проглядається вантаж середньої фракції не маркований. Вагон прибув ВОХР ст. Волноваха Савченко, в документі охорона значиться. Двері, люка зачинені. Технічно справний. З моменту прибуття і до ком. переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки к-та Азовсталь і ком. агентів ст. Сартана з повідомленням в поліції і ВОХР ст. Маріуполь. Ком. переважування проводили ваговщик і ст.пр.к-та Азовсталь ОСОБА_9, ОСОБА_10 в.о. ДС ст. Сартана ОСОБА_6 і ком/агент ст. Сартана ОСОБА_7 Зав. вантажним двором по штатному розпису не числиться.

На підставі вказаного комерційного акту за невірно вказану масу вантажу у накладній відправнику нараховано штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати: 26 008 грн. 00 коп. х 5 = 130 040 грн.

Предметом даного позову є вимоги про стягнення з відповідача штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі в сумі 130 040 грн.

Судом першої інстанції позовні вимоги були задоволені в повному обсязі з огляду на встановлення обставин невірності зазначення відповідачем маси вантажу у перевізному документі.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми штрафу, з огляду на наступне.

У відповідності до частини 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому регулюються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року №457, який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.

Відповідно до статті 23 Статуту залізниць відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644 (надалі - Правила), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред'явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2001 року №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10 вересня 2001 року за №798/5989) У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Згідно з положенням статті 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року №863/5084.

Згідно з пунктом 2.1 вказаних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати масу вантажу у кілограмах.

Пунктом 28 "Правил приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №861/5082, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно частини 1 статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційним актом №AQ650222/01 від 01.01.2017 року засвідчено факт розбіжності маси вантажу, зазначеної у перевізному документі №40348096, з фактичною на 1000 кг.

Доводи апелянта про підписання вказаного Акту не уповноваженими особами, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Пунктом 10 Правил складання актів встановлено, що Комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, при необхідності до перевірки вантажу і підпису акта можуть бути залучені й інші працівники залізниці.

Таким чином, у сукупності комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці, перелік посад яких не є нормативно вичерпним, оскільки як вказано вище до підписання акту можуть бути залучені інші працівники залізниці.

Отже, відсутність у комерційному акті підпису начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) не позбавляє його належної доказової сили, якщо на станції згідно штатного розкладу немає таких посад, і акт підписаний трьома працівниками залізниці.

З Комерційного Акту №AQ650222/01 від 01.01.2017 вбачається, що його було підписано В.о. ДС ст. Сартана ОСОБА_6, залученим (у зв'язку з відсутністю зав. вантажним двором згідно штатного розпису) іншим працівником залізниці ОСОБА_8, і. ком.агент ст. Сартана ОСОБА_7

Приймаючи до уваги, що комерційний акт підписано трьома працівниками залізниці, то він вважається таким, що складено з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, доводи апелянта у наведеній частині колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Також, підлягають відхиленню доводи про те, що із Комерційного Акту неможливо встановити хто з працівників станції здійснював особисту перевірку маси вантажу.

Так, у вказаному Акті чітко зазначено, що комерційне переважування проводили ваговщик і ст.пр.к-та Азовсталь - ОСОБА_9, ОСОБА_10, В.о. ДС ст. Сартана ОСОБА_6 та ком/агент ст. Сартана ОСОБА_7, а тому посилання апелянта на протилежне є безпідставними.

Щодо посилань апелянта на Звіт за 21.12.2016, якими підтверджено факт замовлення відповідачем у позивача зважування вантажів або порожніх вагонів на вагонних вагах залізниці слід зазначити наступне.

Згідно даних вказаного Звіту (а.с.45) була надана послуга зважування вантажів або порожніх вагонів на вагонних вагах залізниці по станції Подільськ Одеської залізниці, тоді як відправлення спірного вантажу було здійснено зі станції Котовськ Одеської залізниці.

Отже, відповідачем не доведено участі працівника залізниці у зважуванні спірного вагону на станції відправлення, а тому відповідно відповідальність за неправильність відомостей, вказаних у накладній, несе саме вантажовідправник.

Також, слід зазначити, що Витяг з Книги зважування вантажів (на який посилається апелянт) також не підтверджує обставин визначення маси вантажу за участю працівників залізниці на вагах залізниці, оскільки не містить жодної інформації щодо учасників зважування, їх прізвищ, посад та підписів.

Крім цього, Акт форми 69 (на який посилається апелянт та вказує, що вантажоодержувачем перевантажено товар на власних вагах та встановлено його вагу у розмірі 63,2 т., яка відповідає вазі вказаній вантажовідправником у накладній) було складено між вантажовідправником та вантажоодержувачем вже після видачі вантажу та без участі залізниці.

Отже, зазначений Акт не може бути належним доказом правильності вказаної відповідачем маси вантажу у накладній.

В свою чергу, у матеріалах даної справи наявний Витяг з журналу зважування від 01.01.2017 (а.с.13), підписаний представниками залізниці та вантажоодержувача, у якому зазначено масу вантажу у кількості 64,2 т.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, а відповідачем в свою чергу не спростовано, обставин невірності зазначення відповідачем маси вантажу у перевізному документі.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром стягнутого господарським судом штрафу, виходячи з таких підстав.

Стаття 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту, яка передбачає, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Отже, сума штрафу визначена у п'ятикратному розмірі до вартості провізної плати, що дорівнює 500% цієї вартості. При цьому, статут не містить приписів стосовно того, що є базою нарахування штрафу, зокрема, вартість провізної плати всього вагону чи вартість провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу, виявленої залізницею при перевірці.

Водночас, зміст загального поняття штрафу наведено у ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Тобто, за загальним правилом штраф обраховується не з загальної вартості послуг (робіт, товарів), а з вартості послуг (робіт, товарів), які виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). І відповідно, зважаючи на те, що інше прямо не передбачено Статутом, штраф за неправильно зазначену у накладній масу має визначатися, виходячи з вартості провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 24 травня 2017 року у справі №904/10497/16.

Наведена позиція була підтримана Верховним Судом України, який ухвалою від 05.09.2017 відмовив у допуску справи до свого провадження, відхиливши обґрунтування заявника щодо наявності на даний час неоднакового застосування касаційним судом тих же норм матеріального права.

Із наданого позивачем розрахунку штрафу, який визнаний правильним та обґрунтованим судом першої інстанції, вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено з вартості провізної плати всього вантажу, що прямо суперечить ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, а також не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватися зобов'язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що провізна плата вантажу масою 63200 кг. становить 26 008,00 грн., а фактична маса вантажу - 64 200 кг., що на 1000 кг. більше, ніж зазначено у накладній, дозволяє зробити висновок про те, що вартість провізної плати надлишку вантажу у 1000 кг. становить 411,52 грн. (26 008,00/63200х1000), а правильний розмір штрафу, який підлягає стягненню з відправника у зв'язку із зазначенням у накладній маси вантажу на 1000 кг. більше фактичної маси вантажу, становить 2 057,60 грн. (5х 411,52 грн.).

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Таким чином, позовні вимоги є частково обґрунтованими та відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 2 057,60 грн.

У задоволенні решти вимог відмовляється.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом було неправильно застосовано норму матеріального права щодо визначення розміру штрафу, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позовних вимог у більшому аніж є обґрунтованим розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми штрафу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у справі №910/7580/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 у справі №910/7580/17 змінити в частині присудженої до стягнення суми штрафу.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" про стягнення 130 040, 00 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" (03008, м. Київ, вулиця Лебедєва-Кумача, будинок 5, нежиле приміщення 134; ідентифікаційний код: 40332541) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, будинок 22; ідентифікаційний код: 40150216) штраф в розмірі 2 057 грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 30 грн. 82 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.".

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, будинок 22; ідентифікаційний код: 40150216) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мітал Транс" (03008, м. Київ, вулиця Лебедєва-Кумача, будинок 5, нежиле приміщення 134; ідентифікаційний код: 40332541) 2 111 грн. 76 коп. судового збору за апеляційною скаргою.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 02.02.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко