Суд
УХВАЛА

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 914/2225/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Культурно-мистецький центр "Трускавець" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.07.2017 (головуючий: Шевчук С.Р., судді: Демидова А.М., Євсіков О.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Культурно-мистецький центр "Трускавець"

до 1) Фізичної особи-підприємця Лагодича Миколи Миколайовича,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"

3) Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 товариством з обмеженою відповідальністю "Культурно-мистецький центр "Трускавець" була подана заява про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 11.07.2017 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

27.12.2017 до Касаційного господарського суду передана вказана заява разом з клопотанням про усунення недоліків, визначених ухвалою Верховного Суду України від 23.10.2017.

Підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти рішення в справах, у яких тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Приймаючи постанову від 19.10.2017 у даній справі, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсними оспорюваних кредитного та іпотечного договорів, оскільки непідписання графіку погашення кредиту при укладенні кредитного договору №10.128/08-КД від 09.09.2008 між відповідачем-1 та відповідачем-3 не можна трактувати як зміну змісту та розміру основного зобов'язання, строку і порядку його виконання з огляду на те, що до кредитного договору сторони в подальшому не вносили жодних змін та не підписували інших графіків погашення кредиту, а при укладенні іпотечного договору від 09.09.2008 позивач був обізнаний зі змістом вказаного кредитного договору в частині обсягу зобов'язань боржника за цим договором та строком їх виконання (до 08.09.2015) у зв'язку з відсутністю підписаного сторонами графіку внесення платежів.

Позивачем на обґрунтування підстав перегляду зазначеної постанови до заяви додано копію постанов Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі №6-20цс11 та від 10.09.2014 у справі №6-70цс14, предметом позову в яких є визнання договору поруки припиненим.

В основу наданих для порівняння постанов покладено висновки Верховного Суду України про те, що за змістом частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо, а додатковими угодами до кредитного договору банк без згоди поручителя змінив графік погашення кредиту та розмір процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

При цьому колегія суддів враховує, що предмет та підстави позову, встановлені судами фактичні обставини, які формують зміст правовідносин, у справі №914/2225/16 та у справах №6-20цс11 і №6-70цс14 є різними, зокрема, у даній справі підставою відмови в позові є недоведеність збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця (позивача) з причин відсутності укладення між банком та позичальником додаткових угод до кредитного договору, тоді як у інших справах висновки ґрунтуються Верховного Суду України саме на обставинах зміни строку погашення кредиту та підвищення процентної ставки, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя за додатковими угодами до кредитного договору, що виключає неоднакове застосування Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Таким чином, порівняння змісту вказаних постанов Верховного Суду України зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 11.07.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена постанова свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Крім того, Суд враховує, що постановою Верховного Суду України від 21.05.2012 справу №6-20цс11 було передано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на новий розгляд, за результатами якого ухвалено нове рішення про відмову поручителю у задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим з тих мотивів, що підписуючи додаткову угоду від 31.12.2008 до договору поруки №71/1 від 26.06.2007, поручитель був ознайомлений із збільшеним обсягом власної відповідальності, а також із зміненими умовами кредитного договору, в тому числі і з новим графіком погашення кредиту. Вказане рішення набрало законної сили та не скасоване.

З урахуванням вимог частини 3 статті 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), колегія суддів відмовляє у допуску справи №914/2225/16 до провадження, оскільки подана позивачем заява є необґрунтованою.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи №914/2225/16 до провадження Касаційного господарського суду.

2. Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю. Чумак

Судді Т. Дроботова

К. Пільков