ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2530/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

Секретар судового засідання: Полінецька В.С.

За участю представників учасників справи:

від відповідача ОСОБА_1, за довіреністю;

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів»

на рішення Господарського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року

по справі № 916/2530/17

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОНТАКТ МВС»

про визнання недійсним договору оренди

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року Державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» (далі ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОНТАКТ МВС» (далі ТОВ «БУДКОНТАКТ МВС»), в якому просило визнати недійсним Договір оренди № 21-10, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги з посилкою на вимоги ст.ст. 203, 215, 218 ЦК України та 207 ГК України обґрунтовані тим, що спірним договором передано державне майно, яке перебуває на балансі ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів», з порушенням вимог законодавства.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року по справі № 916/2530/17 (суддя Щавинська Ю.М.) відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позову з огляду на недоведеність факту існування самого Договору оренди № 21-10, і як результат - порушення прав та інтересів позивача.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, не встановлення та не дослідження судом всіх обставини справи, які мають істотне значення для вирішення даної справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків суду та прийняття незаконного судового рішення, у звязку з чим просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позову повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що відповідно до банківських виписок за весь період договірних відносин, відповідачем здійснювалась оплата лише за призначенням платежу - оренда згідно Договору № 21-10.

Листами за вих. № 67 від 13.07.2016р., № 289 від 25.11.2016р., № 333 від 20.12.2016р. позивач звертався до відповідача з проханням надати завірені копії договорів, проте на жодний з вказаних листів відповідачем не було надано ані документів, ані заперечень щодо того факту, що Договір № 21-10 є насправді Договором зберігання.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно п. 4.3 Договору зберігання № 21/10 від 21.10.2014р., наданої відповідачем копії, факт надання виконавцем послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується щомісячно представниками сторін.

Однак, відповідачем не надано жодного ОСОБА_2 наданих послуг, крім того з травня 2016р. по теперішній час відповідач жодного разу не звертався ані за наданням такого ОСОБА_2, що підтверджує надання послуг, ані з проханням перевірки майна, що передане на зберігання.

Крім того, під час розгляду судової справи позивачем було встановлено, що на підставі Договору № 09-17/1 відповідачем, крім оцінки майна, що є предметом Договору оренди №21/10/14 було додатково замовлено оцінку ще двох об'єктів, з метою оренди, докази чого є в матеріалах справи.

Під час розгляду справи представник позивача заперечував проти дійсності наданої копії Договору № 21-10 та просив провести експертизу цього Документу, однак судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено в призначені експертизи.

Більш детальніше доводи викладені у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «БУДКОНТАКТ МВС» до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28 грудня 2017 року колегією суддів у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів», встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також розяснено учасникам справи про їх право не пізніше 2-х днів з дня вручення ухвали подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи.

Іншою ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28 грудня 2017 року апеляційну скаргу ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» призначено до розгляду на 25 січня 2018 року о 14:30 год.

25 січня 2018 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» про витребування доказів, а також про призначення по справі комплексної технічної експертизи.

В судовому засіданні від 25 січня 2018 року, представник ТОВ «БУДКОНТАКТ МВС» заперечував проти задоволення вищевказаних клопотань.

Представник ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» у судове засідання, яке призначене на 25 січня 2018 року, не зявився, хоча повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи належним чином.

Оскільки позивач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, явка представників удачників справи не визнавалась обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутністю уповноваженого представника ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів».

Статтею 207 ГПК України встановлено, що головуючий зясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, повязані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Судова колегія залишила без розгляду заявлені клопотання ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» у звязку з пропуском строку, визначеного ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28 грудня 2017 року.

При цьому, посилання ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» на те, що підприємство не отримувало ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до розгляду, та про існування яких дізналося лише 24.01.2018р. через пошукову систему «Список справ призначених до розгляду» не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки зазначені ухвали направлялися рекомендованим листом на адресу ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» та були отримані останнім 10 січня 2018 року, що підтверджується відповідним повідомленням (а.с. 134).

На підставі ст.ст. 240, 283 ГПК України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судовою колегією встановлено, що позовні вимоги ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» направлені на визнання недійсним договору оренди № 21/10 від 21.10.2014р. Їх обґрунтовано, зокрема, тим, що згідно інформації Фонду державного майна встановлено відсутність на обліку у регіональному відділенні Фонду договорів щодо передачі майна ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» в оренду ТОВ «БУДКОНТАКТ МВС».

Позивач, посилаючись на положення п. 4.2 Статуту ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів», у відповідності до якого майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві повного господарювання, а також на приписи ч. 3 ст. 228 ЦК України, згідно якої у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним, вважає, що спірний договір оренди майна є таким, що має бути визнаним недійсним.

В свою чергу відповідач, заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог, наполягає на відсутності самого договору оренди № 21/10 від 21.10.2014р. Натомість вказує на наявність за такими реквізитами іншого Договору Договору на надання послуг по зберіганню обладнання, що виключає можливість задоволення позову (а.с. 37-39).

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість з огляду на недоведеність факту існування самого Договору оренди № 21-10, і як результат - порушення прав та інтересів позивача.

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, необхідною умовою для звернення до суду з позовом про визнання оспорюваного договору оренди недійсним є порушення вказаним правочином прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача.

Абзацом 4 підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» розяснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За приписами ч. 7 ст. 179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Положеннями статей 202, 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України встановлено що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, 21 жовтня 2014 року між ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» (Виконавець) в особі керівника ОСОБА_3, діючого на підставі статуту та ТОВ «БУДКОНТАКТ МВС» (Замовник) в особі директора товариства ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг по зберіганню обладнання за № 21/10, предметом якого згідно п. 1.1 є надання виконавцем послуг, повязаних зі зберіганням обладнання трансформаторних підстанцій, переданих йому на зберігання Замовником (а.с. 37-39).

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Договору встановлено, що виконавець зобовязаний прийняти по акту переданому Замовником майна і розмістити його в придатному для його зберігання місці (приміщенні), забезпечити збереженість майна.

Підпунктом 3.1 пункту 3 Договору визначено, що за надання послуг по зберіганню майна Замовник сплачує Виконавцю грошові кошти в Національній валюті України у відповідності з виставленими рахунками і актами виконаних робіт (надання послуг) щомісячно із розрахунку 2 062, 50 грн. (без врахування ПДВ) на базовий місяць.

Підпунктом 4.1 пункту 4 Договору передбачено, що сторони погодили, що оплата за послуги, надані Виконавцем Замовнику перераховуються на розрахунковий рахунок Виконавця чи сплачується готівковими грошовими коштами в касу Виконавця щомісячно, згідно виставлених рахунків за фактично надані послуги і понесені витрати на протязі 5 банківських днів з моменту отримання Замовником рахунків.

Пунктом 9.1 зазначено, що Договір набирає чинності з 21.10.2014р. і діє до 21.10.2022р., а в частині оплати до повного виконання сторонами, взятих на себе зобовязань.

На виконання умов вказаного Договору 21.10.2014р. між сторонами було складено акт приймання обладнання (а.с. 40), відповідно до якого Замовник передав, а Виконавець прийняв на зберігання наступне майно:

- по ТП-594; трансформатор ТПІ 400-100 инв. № 165, електричні мережі по вул. Хімічна, 39 ( протяжність кабелю - 150м.);

- по ТП-4455; трансформатор КПП 400/10 инв. № 1166, електричні мережі кабель АА ШВ 3*95;

- по ТП-4517; трансформатор ТМ 630/6 инв. № 5802, щит управління № 1, № 2, № 3, № 4, електричні мережі кабель ААБ3*185;

- по ТП-4800; трансформатор ТМ 630-6/04 инв. № 1163, електричні мережі - кабель АА ШВ 3*95;

- окреме індивідуально визначене майно у вигляді РП «Пестеля» з мережами і шафою на 14 камер; КЛ -6 кВ від камери № 49 ПС «Київська» до РП «Пестеля» (АСБ 63*240, протяжність -2140 м.; траса № 2629); КЛ 6 кВ від камери № 43 ПС «Київська» до РП «Пестеля» (АСБ 63*185, протяжність -1938 м+632*240, протяжність -202м., траса № 2405), яка знаходиться на території деревообробної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 35.

З огляду на зазначене, судова колегія дійшла висновку про відсутність Договору оренди за № 21/10, який позивач просить суд визнати недійсним, оскільки за реквізитами, зазначеними позивачем у позові, є Договором про надання послуг по зберіганню обладнання, але не Договором оренди.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б могли спростувати встановлений факт.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як вірно зазначено місцевим судом, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Таким чином, право на звернення до господарського суду має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право чи інтерес, і це право чи інтерес порушені відповідачем.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПУ України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, позивачем жодним чином не доведено факту існування самого Договору оренди № 21-10, і як результат - порушення його прав та інтересів, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» про визнання недійсним договору оренди № 21-10 від 21.10.2014р. є необґрунтованими, у звязку із чим задоволенню не підлягають.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, фактично повторюють його доводи викладені у позові і яким місцевий суд дав належну оцінку, на переконання колегії суддів не доводять помилковість прийнятого місцевим господарським судом рішення, а тому не можуть прийматись до уваги та бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд всебічно та повно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку наявним у ній доказам і правильно застосувавши норми матеріального права обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог і правові підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 270, 275 п. 1 ч. 1, 276, 281, 282, 283, 284, 287 п. 2 ч. 3 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року по справі № 916/2530/17 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови підписано 29.01.2018р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Г.П. Разюк