КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"01" лютого 2018 р. Справа№ 910/5940/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Щокіної Олени Євгенівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017

у справі № 910/5940/17 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Щокіної Олени Євгенівни

до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

про визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими та про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про:

- визнання зобов'язань, які виникли між позивачем та відповідачем за кредитним договором № 0 від 06.03.2007, припиненими з 31.12.2012;

- зобов'язання відповідача надати позивачу:

1. повну та достовірну відповідь на заяви про надання інформації від 03.02.2017 та 24.02.2017;

2. належним чином завірену детальну роздруківку, починаючи з 06.03.2007 до 15.04.2016 по видам нарахувань (тіло кредиту, проценти, пеня, інші штрафні санкції тощо) та фактичного проведення оплати позивачем, у розрізі кожного платежу;

3. уточнюючий «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого податку» (Форма 1ДФ) за 2 квартал 2016 року до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, стосовно суми анульованої кредитної заборгованості (основного боргу) (код ознаки доходу 126 «Додаткове благо») позивачу, в якому вказати суму 1 202 489,59 грн. зі знаком мінус (ознака « 1» - на вилучення).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2017, повний текст якого складений 21.06.2017, у справі № 910/5940/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням, 27.10.2017 Фізична особа-підприємець Щокіна Олена Євгенівна звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 06.11.2017 апеляційну скаргу повернуто без розгляду на підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

14.12.2017 заявник вдруге звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

До апеляційної скарги додано заяву-клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій заявник просить поновити строк подання апеляційної скарги, проте, наведені позивачем у відповідній заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарженні колегією суддів не визнані поважними.

За таких обставин, ухвалою від 11.01.2018 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту роз'яснено, що він має право протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, подати до Київського апеляційного господарського суду відповідну заяву, в якій зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

З матеріалів справи слідує, що ухвалу від 11.01.2018 заявник отримав 29.01.2018.

31.01.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (вказана заява підписана представником позивача Костєвим Ю.Ф., який діє на підставі довіреності № 559 від 11.05.2017 - примітка суду), в якій як про додаткові підстави для поновлення строку представник зазначив про те, що:

- така заява подається представником оскільки сам позивач не має фізичної можливості подати таку заяву;

- дійсно мені як представнику позивачки Щокіної Олени Євгенівни, який був присутнім в засіданнях Господарського суду м. Києва, за весь час не прийшло ні одного примірника ухвали суду;

- всі ухвали суду передавала мені позивач;

- а тому коли Київський Господарський суд надіслав позивачу рішення від 19.06.2017 року по справі № 910/5940/17, то вона не змогла його отримати, так як знаходилася за межами міста і області в зв'язку з оздоровленням дитини, та і після приїзду додому в загалі не знала, про находження цього рішення;

- мене як представнику позивача Господарський суд м. Києва, до відома не ставив. Я очікував ухвалу про призначення дати розгляду суду, яку повинна була мені передати Щокіна Олена Євгенівна;

- при цих обставин, що продовж тривалого терміну ніякої ухвали від суду не поступало і якоїсь інформації по цьому факту ми не мали, то я за підписом Щокіної О. Є. змушений був звернутися до Господарського суду м. Києва про інформацію, що до руху справи;

- у відповідь отримали повідомлення, що на час звернення Господарським судом м. Києва вже було винесене рішення. Але також цю інформацію було направлено тільки позивачу Щокіної О. Є., а мені ні;

- але згідно ст. 242 ГПК України, про вручення судового рішення, а особисто в п. 5 сказано, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня;

- я вважаю, що являюся учасником процесу і маю всі права, якими наділений позивач. В зв'язку з чим і був пропущений строк подачі апеляційної скарги и вважаю, що ці обставини, при яких був пропущений строк подачі апеляційної скарги є поважними;

- при цьому прошу врахувати, що на сьогодні у господарському законодавстві немає чіткої норми, яка б визначала поняття «поважна причина», її загальні ознаки. Також немає переліку поважних причин чи певного кола обставин, які можна вважати підставою для поновлення пропущених процесуальних строків;

- виходячи з вищевикладеного і враховуючи об'єктивність пропуску строків на апеляційне оскарження, вважаю за необхідне порушити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 року по справі №910/5940/17.

Щодо вказаних підстав для поновлення строку колегія суддів зазначає таке.

Частина 1 ст. 41 ГПК України встановлює, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 56 ГПК України).

Частиною 1 ст. 61 ГПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Отже, учасником справи є саме сторона, в той час як представник особи лише представляє її інтереси та, відповідно, не може бути самостійним учасником справи.

Вказаним вище спростовуються посилання представника позивача на те, що він є учасником процесу та має всі права, якими наділений позивач, а також твердження про те, що суд першої інстанції мав направляти судові документи як позивачу, так і його представнику.

При цьому колегія суддів зауважує на тому, що будь-який учасник справи має право подати до суду відповідне клопотання або заяву про направлення судових документів на певну адресу учасника.

В матеріалах справи № 910/5940/17 відсутнє клопотання позивача про направлення судових документів за іншою, ніж ним самим вказано в позові адресою.

Жодних доказів на підтвердження того, що оспорюване рішення позивачкою не було отримано через те, що вона в період з 27.06.2017 (дата першої спроби вручення відділенням поштового зв'язку Лисичанськ-20 рекомендованого листа з повідомленням за № 125 позивачу) до 17.10.2017 (дата отримання позивачем рішення) знаходилася за межами міста і області в зв'язку з оздоровленням дитини заявником також не надано.

За таких обставин і наведені заявником в заяві про усунення недоліків підстави для поновлення строку на апеляційне оскарженні не можуть бути визнані поважними.

У поданій разом з апеляційною скаргою заяві-клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження заявник послався на те, що оспорюване рішення було ним отримано лише 17.10.2017, тобто після закінчення строку для подання апеляційної скарги, проте наявними в матеріалах справи документальними доказами підтверджується, що судом було вчинено всіх необхідних дій для своєчасного вручення позивачу оспорюваного рішення, а неотримання його позивачем було наслідком дій самого позивача, в той час як відповідно до приписів п. 4 ст. 13 ГПК України в редакції на дату винесення цієї ухвали кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Слід зазначити і про те, що, як слідує з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, спірне рішення було оприлюднено 29.06.2017, а отже, саме з цієї дати заявник мав можливість бути обізнаним про вказане рішення.

Згідно з п. 13 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 93 ГПК України в редакції, яка діяла станом на дату звернення до суду з цією апеляційної скаргою, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до вказаних правових норм, апеляційну скаргу на рішення суду Господарського суду міста Києва від 19.06.2017, повний текст якого складений 21.06.2017, заявник мав подати в строк по 03.07.2017 включно.

Частиною 1 статті 119 ГПК України в редакції на дату винесення цієї ухвали встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У ч. 8 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 зазначено, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). При цьому своєчасне (у межах встановленого строку) подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, враховуються апеляційним господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні.

Відповідно до чинного законодавства, поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Отже, клопотання (заява) про відновлення процесуального строку повинне містити пояснення щодо причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Проте, наведені позивачем у відповідних заявах підстави для поновлення строку на апеляційне оскарженні не можуть бути визнані поважними.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

За змістом положень ГПК України, сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації встановленого законом права на судовий захист.

Однак наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Згідно з п.п. 1-4 ст. 11 ГПК України:

- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права;

- суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

- суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України;

- суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд), як джерело права.

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

У п. 41 Рішення від 03.04.2008 «Пономарьов проти України» Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п'яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 3 ст. 261 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ГПК України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 258, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Щокіної Олени Євгенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у справі № 910/5940/17.

2. Повернути Фізичній особі-підприємцю Щокіній Олені Євгенівні оригінал апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло