ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 справа № 908/1723/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Зубченко І.В., Радіонова О.О. , Чернота Л.Ф. ,
при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від заявника: від позивача: від відповідача: Голембо І.В. не з'явився не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м.Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від09.11.2017р. (повний текст підписано 14.11.2017р.)
у справі№ 908/1723/17 (суддя Федорова О.В.)
за позовом в інтересахПриватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м.Київ Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна", м.Київ
доФізичної особи - підприємця Рахімі Вахіда Рахмана, м.Запоріжжя
простягнення 32000,00грн.

В С Т А Н О В И В :

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м.Київ (далі - організація, заявник) в інтересах позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна", м.Київ звернулася до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Фізичної особи - підприємця Рахімі Вахіда Рахмана, м.Запоріжжя про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 32000,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач використовував музичний твір "Cool Girl" (виконавець - Tove Lo) без дозволу правовласника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна") та без сплати відповідної винагороди, про що представником організації складено акт фіксації комерційного використання музичних творів способом публічного виконання №01/11/16 від 01.11.2016р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.11.2017р. (повний текст підписано 14.11.2017р.) у справі №908/1723/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Виносячи зазначене рішення, місцевий господарський суд дійшов наступних висновків:

- заявником не підтверджено обсяг повноважень на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки не надано згоди видавника на подання позову в даній справі, а також не підтверджено право на стягнення компенсації за незаконне використання твору, у тому числі на свою користь;

- заявником не доведено факту належності позивачу права на використання спірного твору, не надано правовстановлюючих документів на спірний твір;

- на вимогу суду заявник не надав Правил декларування організації, тому суд не може встановити особливості декларування спірного твору;

- подані організацією докази на підтвердження факту використання твору відповідачем є неналежними та не доводять факту використання спірного твору саме відповідачем.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі - відповідно до заявлених позовних вимог і встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати станом на дату прийняття рішення у справі.

Підставами для скасування рішення апелянт зазначає недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що полягає у наступному:

- судом першої інстанції не доведена обставина щодо недоведеності повноважень організації на звернення до суду, оскільки в додатках до позовної заяви, в описі вкладення і в самій позовній заяві міститься ідентифікатор доступу до Статуту, а в названому судом п.9.2.2 договору відсутня вимога про отримання попередньої письмової згоди видавника на подачу позову;

- місцевим господарським судом не доведена обставина щодо відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" прав, щодо порушення яких заявлено позов;

- господарським судом Запорізької області не обґрунтовано додаткових вимог, які висунуті до складання актів і порядку збору доказів нормами чинного законодавства, чим порушено положення ст.19 Конституції України;

- суд першої інстанції, встановивши факт виконання музичного твору в закладі, в якому господарську діяльність здійснює відповідач, не врахував, що в такому випадку саме відповідач несе відповідальність за дотримання встановленого законом порядку використання музичних творів, а здійснення господарської діяльності додатково іншою особою не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення порядку такого використання, а свідчить про множину зобов'язаних осіб щодо цього.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2017р. (головуючий І.В. Зубченко, судді Попков Д.О., Радіонова О.О.) було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 23.01.2018р.

Разом з тим, відповідно до приписів п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, що вступила в силу 15.12.2017р. згідно з Законом України №2147-19 від 03.10.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку ГПК України в редакції, що діє з 15.12.2017р.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

З метою дотримання передбаченого законом строку розгляду справи, у зв'язку з перебування у відпустці на дату розгляду справи судді - члена колегії Попкова Д.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

У судове засідання 23.01.2018р. представники учасників справи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відзиви на апеляційну скаргу на адресу суду не надходили.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення були створені необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи, а саме, повідомлено належним чином учасників справи про час та місце судового розгляду, витребувано у останніх необхідні докази та пояснення для правильного вирішення спору, з'ясовано наявність заяв чи клопотань, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання, визнання явки їх представників у судове засідання необов'язковою та достатність наявних матеріалів справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу по суті без присутності представників.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації не здійснювався, складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.11.2016р. представником Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" - ОСОБА_7 за результатами проведеної фіксації фактів використання музичних творів у продовольчому магазині "Апельмон" за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, 9-Б/Г/Сталінграду, 28, в якому господарську діяльність здійснює Фізична особа-підприємець Рахімі Вахід Рахман, складено акт фіксації комерційного використання музичних творів способом публічного виконання №01/11/16 від 01.11.2016р. У названому акті відображено факт публічного виконання музичного твору "Cool Girl" (виконавець - Tove Lo) шляхом розповсюдження звукової хвилі за допомогою пристроїв, якими обладнаний заклад. Акт підписаний представником організації - ОСОБА_7 У свою чергу, представником відповідача акт не підписаний, в акті зазначено, що представник закладу відмовився від отримання примірника даного акту. До акту додано оптичний диск із відео-звукозаписом факту публічного виконання.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо правомірності публічного виконання спірного музичного твору ("Cool Girl" (виконавець - Tove Lo)) у приміщенні відповідача, наявності чи відсутності підстав для стягнення з останнього компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Законом України від 23.12.1993р. №3792-XII "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон).

Згідно приписів статті 440 ЦК України та ч.3 ст.15 Закону, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

За змістом статті 1 Закону, виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Частиною 3 статті 15 Закону передбачено, що виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Статтею 1 Закону визначено наступні поняття:

публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час;

публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно визначив, що сповіщення спірного твору за допомогою технічних пристроїв для передачі звуку в місці здійснення господарської діяльності, де може бути присутнім невизначене коло осіб (у даному випадку - продовольчий магазин), є публічним виконанням твору.

Право на використання твору, за змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону, належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (відповідно до договору або закону). Використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Пунктом 3 ст.426 ЦК України передбачено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст.50 Закону.

Абзацем 1 ч.1 ст.52 Закону передбачено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови до суду про виплату компенсацій. Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу (пп. "г" абз.1 ч.1 та пп. "г" абз.6 ч.2 ст.52 Закону). В абз.9 ч.2 ст.52 Закону зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобовязаний у встановлених пп. «г» п.2 ст.52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Приймаючи до уваги зміст положень ст. 1, 2, 21 ГПК України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) та ст.4, 45 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.), враховуючи зміст позовної заяви, зокрема, прохальної частини, суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу, що заявник - Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" просить стягнути суму компенсації не на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна", а на власний поточний рахунок.

У якості доказів права на пред'явлення позову організація надала наступні документи: свідоцтво про облік організації колективного управління правами №18/2011 від 24.01.2011р.; договір №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. про управління майновими авторськими правами, укладений між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (заявник позову, організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (позивач, видавник); ліцензійний договір №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл" (видавник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (позивач, субвидавник).

За умовами договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. про управління майновими авторськими правами (далі - договір), Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори (далі - об'єкти авторського права), які належать або протягом дії цього договору будуть йому належати, а саме: дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третіми особами відповідно до умов цього договору.

У п.2.2 даного договору роз'яснено, що надання повноважень на колективне управління правами передбачає укладення організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату.

Відповідно до п.2.3 договору організація не використовує будь-яким способом об'єкти авторського права, права на управління якими передаються видавником за цим договором.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що видавник уповноважує організацію отримувати від третіх осіб, зокрема від організацій колективного управління, винагороду, зібрану ними за використання об'єкта авторського права на території України способами, визначеними у пункті 5.1.1 договору, у тому числі впродовж періодів, передуючих укладенню цього договору.

До способів використання об'єктів авторського права у пункті 5.1.1 договору віднесено публічне виконання об'єктів авторського права.

У додатку №1 до цього договору зазначено, що відповідно до п.7.1 договору його дія поширюється на територію України.

Строк дії цього договору - з моменту підписання його сторонами безстроково (п.12.1).

На момент розгляду справи даний договір є чинним, сторонами доказів протилежного не надано.

Пунктом "в" ч.1 ст.45 Закону передбачено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами через організацію колективного управління.

За змістом ст.1 Закону організацією колективного управління (організація колективного управління майновими правами) є організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління. Організації колективного управління створюються суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав та мають статус юридичної особи згідно із законом (ч.1, 2 ст.47 Закону).

Абзацем 2 ч.1 ст.48 Закону унормовано, що організації колективного управління діють на основі статутів, що затверджуються в установленому порядку і в межах повноважень, одержаних від суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Зокрема, згідно з п."г" ч.1 ст.49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень такі функції: вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

В абз.2 п.49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" роз'яснено, що за наявності договорів з суб'єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами, організації колективного управління відповідно до статті 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права", що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.

Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права, суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права та/або суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й договорів про взаємне представництво інтересів.

Названі організації, діючи в межах наданих їм суб'єктами авторського та/або суміжних прав повноважень чи на підставі статей 42, 43 Закону України "Про авторське право і суміжні права", звертаються до господарського суду з позовами на захист прав таких суб'єктів без подання їх довіреностей на право представництва у суді в кожному окремому випадку.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Спір за участю організації колективного управління може бути вирішений господарським судом без участі конкретної особи, чиї майнові інтереси представляє така організація. За необхідності господарський суд може залучити її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, організація колективного управління звертається до господарського суду як позивач за захистом прав особи, чиї майнові інтереси вона представляє, за наявності документів, що підтверджують її право на звернення до суду з таким позовом. Зокрема, повноваження на подачу позову мають підтверджуватися свідоцтвом про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління, статутними повноваженнями цієї організації, договором з особою, якій належать відповідні права та документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Пунктом 4.3 статуту Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" передбачено, що до функцій організації відноситься вчинення дій, передбачених чинним законодавством, необхідних для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звернення до суду за захистом прав суб'єктів авторського права.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, пунктом 9.1 договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. уповноважено організацію здійснювати відповідно до чинного законодавства України та цього договору будь-які юридичні дії, направлені на забезпечення та захист майнових прав видавника на об'єкти авторського права, повноваження на управління якими передані організації за цим договором, в порядку, визначеному в цьому розділі.

Зокрема, у п.9.2 договору зазначено, що у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання з метою захисту прав видавника та реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами, має право: пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації (п.9.2.1); вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені на захист авторських прав видавника за умов отримання попередньої згоди видавника (п.9.2.2).

При цьому, пунктом 9.5 договору передбачено, що дії, визначені в пункті 9.2.2 договору, організація здійснює за умов отримання попередньо письмової згоди видавника.

Отже, оскільки в п.9.2.1 договору не зазначено пред'явлення позовів, то на подачу позову згідно умов п.9.2.2 договору необхідно отримати попередню письмову згоду видавника. Разом з тим, заявником не надано суду відповідних доказів на підтвердження права на подання позову в даній справі в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна". До того ж, за змістом договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. організації не надано право стягувати компенсацію за незаконне використання твору, в тому числі на свою користь.

За умовами абз.2 ч.1 ст.31 Закону майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У розглядуваному випадку заявник не підтвердив обсяг своїх повноважень на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки не надав суду згоди видавника на подання позову в даній справі, а також не підтвердив право на стягнення компенсації на свою користь.

До того ж, як вірно зазначено судом першої інстанції, заявником не доведено факту належності позивачу права на використання спірного твору, не надано правовстановлюючих документів на спірний твір.

Відповідно до п.3.1 договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. видавник (позивач) зобов'язується задекларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами, встановленими організацією відповідно до положень Статуту (далі - Правила декларування).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що особливості декларування майнових прав на субвидані твори встановлюються Правилами декларування організації.

Відповідно до п.1.1.2 договору субвиданими творами є оприлюднені музичні твори (з текстом чи без тексту), майнові права на які передані видавнику від нерезидента України.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником не надано Правила декларування організації, що виключає можливість встановлення особливостей декларування спірного твору.

На підтвердження факту декларування спірного твору заявник надав декларацію об'єктів авторського права (музичних творів) №107 від 01.10.2016р. заявника/видавника Товариства з обмеженю відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" з посиланням на номер договору №АВ-24012014/01 від 24.01.2014р. та договір, на підставі якого заявник/видавник отримав права - №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014р. щодо спірного твору "Cool Girl" (виконавець - Tove Lo) із зазначенням у розділі "майнові авторські права": публічне виконання - 50%.

Права на музичний твір "Cool Girl" (виконавець - Tove Lo), як вказує заявник, передані позивачу за ліцензійним договором №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014р. (далі - ліцензійний договір) Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл", який є нерезидентом, тобто спірний твір відповідно до умов п.1.1.2 договору є субвиданим твором.

Умовами пунктів 1.9, 2.1 ліцензійного договору передбачено, що видавник (Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл") надає субвидавнику (Товариству з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна") право на використання протягом строку на території України способами, вказаними в договорі всіх творів, які входять до каталогу видавника, за винятком продакшн музики.

Відповідно до п.1.6 ліцензійного договору продакшн музика - музикальні твори, створені для використання у фільмах, телебаченні, радіо або інших засобах аудіовізуальної інформації, які належать або підконтрольні компаніям НонСтопМьюзік Інк та Ворнер/ЧаппелЛайбраріМьюзік Лімітед.

За умовами п.2.3 ліцензійного договору субвидавник вправі використовувати твори протягом строку на території України на умовах виключеної ліцензії, способами, визначеними пунктами 2.3.1 - 2.34 ліцензійного договору, в тому числі шляхом публічного виконання (за винятком права на здійснення постановки творів), відтворення творів або будь-якої їх частини в будь-якій матеріальній формі, шляхом механічного або електронного відтворення творів на території на будь-яких носіях звукозапису, магнітній стрічці, або іншим способом, сповіщення творів в ефір, по радіо або телебаченню.

Субвидавник вправі надавати права використання творів користувачам у межах території протягом строку договору в межах прав та способів використання, передбачених даним договором. При цьому субвидавник гарантував у підпункті 10.2.3 ліцензійного договору, що він не буде укладати нові та (або) вносити зміни в існуючі договори з авторськими товариствами без попереднього письмового погодження з видавником. До авторських організацій пунктом 1.4 ліцензійного договору віднесені організації по управлінню правами на колективній основі, які діють на території України (п.2.7 ліцензійного договору).

Відповідно до п.11.1, 11.2 строк дії ліцензійного договору обчислюється з моменту його підписання та спливає 31.12.2014р. з подальшою пролонгацією до моменту його розірвання будь-якою із сторін. При цьому, сторони обумовили, що договір в частині надання прав субвидавнику поширюється на період з 01.01.2014р. Матеріали справи не містять доказів припинення дії ліцензійного договору.

Субвидавник не вправі ініціювати від свого імені та (або) від імені видавника судові процеси у відношенні до будь-яких творів без отримання попередньої письмової згоди видавника (п.8.2 ліцензійного договору).

У п.19 додатку №1 до ліцензійного договору (роздруківка №11 з каталогу музичних творів) станом на 01.10.2016р. значиться музичний твір "Cool Girl" (виконавець - Tove Lo). Також укінці названого додатку зазначається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" наділено правом звернення до суду згідно діючого в Україні законодавства з метою захисту порушеного права. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппел" погоджується з правом Товариства з обмеженою відповідалністю "Ворнер Мьюзік Україна" доручати судове представництво Приватній організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" на підставі договору про управління майновими авторськими правами.

Як вірно зазначено господарським судом Запорізької області, у предмет доказування по даній справі входить встановлення первісного правовласника спірного твору (автора), фактів передачі цього права іншим користувачам, а звідси - правомірність використання твору кінцевим користувачем (у даному випадку - позивачем).

У п.8.3 ліцензійного договору видавник підтвердив, що у випадку необхідності зобов'язується надати субвидавнику належним чином засвідчені правовстановлюючі документи на той чи інший твір або інші документи, необхідні субвидавнику для захисту прав на твори.

Проте, матеріали справи не містять правовстановлюючих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппел" на музичний твір "Cool Girl" (виконавець - Tove Lo). Каталог з переліком творів, який є додатком до ліцензійного договору, не є таким доказом.

Таким чином, як обгрунтовано зазначено у оскаржуваному рішенні, заявником та позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппел" мало право використовувати спірний музичний твір "Cool Girl" (виконавець - Tove Lo) та передавати це право третім особам, зокрема, позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна".

Крім того, судова колегія зазначає, що кожен факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав має бути доведений та підтверджений належними та допустимими доказами. Проте, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що в даному випадку подані позивачем докази на підтвердження факту використання твору відповідачем є неналежними та не доводять факту використання спірного твору саме Фізичною особою - підприємцем Рахімі Вахідом Рахманом.

Як зазначалося раніше, наданий організацією акт фіксації порушення складений заявником в односторонньому порядку, відповідачем не підписаний, а факт використання спірного твору останнім не визнаний. При цьому, із наданого відеозапису вбачається, що фіксація проводилась у скритий спосіб і на відео не зафіксовано, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірних творів. На відео відображені тільки аудіодинаміки, а не сам пристрій, який є джерелом походження звуку, в процесі його роботи. Безпосередньо в акті також не відображено, за допомогою якого пристрою відбувалось поширення звуку.

Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що пристрій, як джерело походження звуку, належав саме відповідачу, оскільки в приміщенні за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, 9-Б/Г/Сталінграду, 28 на момент складання акту фіксації здійснювали діяльність декілька суб'єктів господарювання. Факт здійснення господарської діяльності іншими особами підтверджений доданими до матеріалів справи документами: договором суборенди №19 від 01.09.2017р., укладеним між Фізичною особою - підприємцем Рахімі В.Р. (орендар) та Фізичною особою - підприємцем Борисенко О.І. (суборендар); товарною накладною №2802675 від 01.11.2016р.; накладною №ПР200433 від 01.11.2016р.; товарно-транспортною накладною №ХК330001291 від 01.11.2016р.; договором суборенди №17 від 01.09.2017р., укладеним між Фізичною особою - підприємцем Рахімі В.Р. (орендар) та Фізичною особою - підприємцем Чайка А.М. (суборендар).

Відповідно до ст.276 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Зазначені висновки відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається, що за змістом ст.129 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м.Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 09.11.2017р. (повний текст підписано 14.11.2017р.) у справі №908/1723/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.11.2017р. (повний текст підписано 14.11.2017р.) у справі №908/1723/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 23.01.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 29.01.2018р.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.О. Радіонова

Л.Ф. Чернота

Надруковано 6 примірників: 1 - організації; 1 - позивачу; 1 - відповідачу; 1 - до справи; 1 - ДАГС; 1 - ГСЗО