ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р.Справа № 922/4304/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс", м. Харків
про стягнення 9521,06 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-85 від 14.04.2017 р.

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 09.02.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 9521,06 грн., з яких: пеня у сумі 8048,03 грн. та 3% річних у сумі 1473,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань в частині своєчасної оплати за переданий газ за договором № 2027/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 10.01.2018 р. о 10:15.

10.01.2018 р. господарським судом Харківської області розгляд справи було відкладено на 16.01.2018 р. о 11:00, а 16.01.2018 р. на 22.01.2018 р. о 12:55.

В процесі розгляду справи представником відповідача була надана до суду заява про застосування строків позовної давності (вх.№ 1109 від 16.01.2018 р.) згідно якої представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача в частині стягнення пені у розмірі 8048,03 грн. та в частині стягнення 3% річних нарахованих до грудня 2014 року. Також, представником відповідача був наданий відзив (вх.№ 1565 від 19.01.2018 р.), згідно якого представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення пені за неналежне виконання відповідачем умов договору у розмірі 8048,03 грн. у зв'язку з пропущенням встановленого законодавством спеціального строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Представник позивача у судовому засіданні 22.01.2018 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.01.2018 р. просив суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 8048,03 грн. з підстав, вказаних у відзиві.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, всебічно та повно дослідивши надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

27 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (покупець) був укладений договір № 2027/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

04 березня 2014 року та 29 квітня 2014 року між сторонами до договору були укладені додаткові угоди № 1 та № 2 відповідно.

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1304932,05 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2014 р. за січень 2014 р. на суму 337596,86 грн.;

- від 28.02.2014 р. за лютий 2014 р. на суму 257716,02 грн.;

- від 31.03.2014 р. за березень 2014 р. на суму 120976,63 грн.;

- від 30.04.2014 р. за квітень 2014 р. на суму 58513,40 грн.;

- від 31.05.2014 р. за травень 2014 р. на суму 7970,41 грн.;

- від 30.06.2014 р. за червень 2014 р. на суму 6920,44 грн.;

- від 31.07.2014 р. за липень 2014 р. на суму 7031,72 грн.;

- від 31.08.2014 р. за серпень 2014 р. на суму 4587,44 грн.;

- від 30.09.2014 р. за вересень 2014 р. на суму 8051,59 грн.;

- від 31.10.2014 р. за жовтень 2014 р. на суму 52479,28 грн.;

- від 30.11.2014 р. за листопад 2014 р. на суму 163529,54 грн.;

- від 31.12.2014 р. за грудень 2014 р. на суму 279558,72 грн.

Пунктом 6.1. договору було встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно позову позивач зазначає, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1. договору.

Дослідивши довідку позивача щодо операцій по підприємству відповідача та сальдо по підприємству відповідача за період з 01.01.2014 р. по 31.07.2017 р., судом було встановлено, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, тобто не у строк визначений договором.

Пунктом 7.2. договору було передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1. договору він зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження оплати відповідачем заявлених до стягнення пені та 3% річних, та учасниками справи не зазначено про існування таких доказів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови п. 9.3. договору, суд, перевіривши розрахунки заявлених до стягнення пені та 3% річних, визнає ці позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що посилання представника відповідача щодо нікчемності положень п. 9.3. договору та пропущення позивачем встановленого строку позовної давності є безпідставними та вони підлягають відхиленню разом з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 1600,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 259, 509, 526, 530, 625, 628, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" (61072, м. Харків, пр. Науки, буд. 45-Б, офіс 14, ідентифікаційний код 35072016) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 8048,03 грн.; 3% річних у сумі 1473,03 грн. та 1600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 26.01.2018 р.

Суддя ОСОБА_3