Суд
УХВАЛА

26 січня 2018 року

м. Київ

справа № 911/981/16

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит",

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "НАТ ГАЗ-2007",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вояж Т"

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 20.11.2017

у складі колегії суддів: Пантелієнко В.О. (головуючий), Доманська М.Л., Верховець А.А.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 поштовим відправленням, направленим на адресу Київського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/981/16 в порядку статей 107, 109 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції до 15.12.2017.

28.12.2017 Київським апеляційним господарським судом надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" разом з матеріалами справи №911/981/16, які надійшли до суду касаційної інстанції 16.01.2018.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/981/16 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018.

Виходячи з положень підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, касаційні скарги, подані до 15.12.2017 та провадження за якими не порушено на момент набрання чинності ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, повинні відповідати вимогам процесуального закону, який діяв на момент звернення з такими касаційними скаргами.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення 11.12.2017 позивача із касаційною скаргою, на заявника касаційної скарги було покладено обов'язок долучення до касаційної скарги доказів сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Частиною 1 статті 111-1 ГПК України (в зазначеній редакції) передбачено, що особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Як вбачається із касаційної скарги за №3-243000/8363 від 11.12.2017, як додаток №1 до касаційної скарги скаржником зазначено: "докази направлення апеляційної скарги стороні та третій особі у справі (два фіскальних чеки та два описи вкладень у цінний лист) на 4 арк.".

При цьому, з описів вкладень у цінні листи, надіслані на адреси відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НАТ ГАЗ-2007" та третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вояж Т", вбачається, що позивачем було направлено іншим учасникам справи №911/981/16 апеляційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у даній справі.

Отже, долучені скаржником до касаційної скарги за №3-243000/8363 від 11.12.2017 фіскальні чеки відділення поштового зв'язку від 11.12.2017 про надіслання цінних листів на адреси відповідача та третьої особи, а також описи вкладень у зазначені листи не можуть вважатися належними доказами направлення позивачем саме копії касаційної скарги за №3-243000/8363 від 11.12.2017 з доданими до неї документами іншим учасникам справи №911/981/16.

Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати.

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на момент звернення позивача із касаційною скаргою 11.12.2017, передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Пунктом 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 роз'яснено, що остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, й суми судового збору здійснюється господарським судом на підставі поданих учасниками судового процесу доказів, а за їх недостатності для цього, - шляхом призначення відповідної судової експертизи (експертної оцінки майна).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до місцевого господарського суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на належні відповідачу земельні ділянки загальною ринковою вартістю 1 909 365 грн., позивач сплатив судовий збір в розмірі 28 640, 48 грн., що становить 1,5% від визначеної позивачем ціни позову (1 909 365 грн. * 1,5%) (т. 1, а.с. 4 - 10, 15).

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції було проведено оціночно-земельну експертизу спірних земельних ділянок, за результатами якої визначено їх ринкову вартість, що в сукупності складає 6 139 000 грн. (т. 2, а.с. 94 - 116).

Отже, суму судового збору, що підлягала до сплати позивачем за звернення до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки, слід обчислювати у відсотковому співвідношенні до ринкової вартості земельних ділянок, визначеної за результатами їх експертної оцінки, - 1,5% від 6 139 000 грн., що становить 92 085 грн.

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги за №3-243000/8363 від 11.12.2017, позивач просить суд касаційної інстанції скасувати постанову апеляційного суду від 20.11.2017 та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 26.12.2016 про задоволення позовних вимог. Відтак, звертаючись 11.12.2017 до суду касаційної інстанції із зазначеною касаційною скаргою, позивачу належало сплатити судовий збір в розмірі 110 502 грн. (92 085 грн. * 120%).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" в редакції до внесення змін Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинним з 15.12.2017, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, про що роз'яснено пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013.

Отже, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду, при цьому, ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій з боку держави, не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах та не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Оскаржуючи в касаційному порядку постанову суд апеляційної інстанції від 20.11.2017 у справі №911/981/16, позивач не надав належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановлених порядку та розмірі, при цьому, заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття судом рішення у справі, обґрунтовуючи відсутністю затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб додаткового кошторису банку-скаржника, що унеможливило сплату ним судового збору на момент звернення до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою 11.12.2017.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування наявності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову апеляційного суду від 20.11.2017 у справі №911/981/16, Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, оскільки в порушення положень статей 33, 34 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" не надано доказів на підтвердження того, що його матеріальне становище покращиться протягом розгляду касаційної скарги та скаржник буде спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі до прийняття судом касаційної інстанції рішення за результатами розгляду касаційної скарги по суті.

При цьому, Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням скаржника як установи банку, що перебуває в процедурі ліквідації, не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

З огляду на зазначене, Верховний Суд відмовляє Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/981/16.

Отже, подана позивачем касаційна скарга за №3-243000/8363 від 11.12.2017, не відповідає вимогам ГПК України в редакції до 15.12.2017 щодо її форми.

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України в редакції з 15.12.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Положеннями статті 291 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, на заявника касаційної скарги покладено обов'язок щодо надання до касаційної скарги доказів надіслання іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи з положень частин 2, 5 статті 292 та статті 174 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на таке, касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/981/16 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 111, 111-1 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір", підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення, статтями 3, 174, 234, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/981/16.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №911/981/16 залишити без руху.

3. Надати Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича строк на усунення недоліків касаційної скарги до 09 лютого 2018 року.

4. Роз'яснити Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду Л.Й. Катеринчук