КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа№ 910/19502/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Мартюк А.І.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Булах Л.С., довіреність № 15.01/18 від 15.01.2018;

від відповідача - Колесниченко В.В., довіреність № б/н від 21.01.2018,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі №910/19502/17 (суддя Ващенко Т.М., м. Київ, повний текст складено - 07.12.2017) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лізоформ" до публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" про стягнення 91 138, 43 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізоформ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" про стягнення 91 138,43 грн., з яких: 83 000,00 грн. основного боргу, 1 660,00 грн. пені, 5 004,90 грн. інфляційних втрат, 1 473,53 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі №910/19502/17 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 83 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 660 грн. 00 коп. пені, 5 004 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 1 432 грн. 53 коп. 3% річних, у задоволенні решти вимог відмовлено.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати наданих послуг.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі №910/19502/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, позбавив його можливості висловити свої доводи.

Крім цього, апеляційна скарга мотивована тим, що Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1969 від 28.03.2017 на суму 90 000,00 грн. не може бути належним доказом надання позивачем послуг відповідачу, оскільки у даному Акті не зазначено посади особи, яка підписала акт від імені публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" та на підставі якого документу вказана особа діяла.

Також, скаржник посилається на безпідставність нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було викладено клопотання про витребування доказів.

Так, позивач просить апеляційний суд зробити запит до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про підтвердження використання податкового кредиту відповідача в сумі 15 000 грн. за податковою накладною від 28.03.2017 №1697.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання, представник відповідача - не заперечив проти його задоволення.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання дійшла висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Заявником клопотання, всупереч вимог ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, не вказано які обставини може підтвердити або спростувати вказаний доказ.

Так само позивачем не доведено вжиття ним заходів для самостійного отримання доказу, який він просить витребувати, та відповідно не вказано причин неможливості отримати цей доказ самостійно.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, колегією суддів відхиляється клопотання позивача про витребування доказів.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 29.01.2018 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні 29.01.2018 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізоформ" (Виконавець) та публічним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард" в особі директора філії "Птахофабрика "Авіс" (Замовник) 16.01.2017 було укладено Договір №296341 про надання послуг (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Виконавець зобов'язується протягом визначеного в Договорі строку надавати послуги по миттю приміщень пташників та обладнань (далі - Послуги), а Замовник зобов'язується оплачувати такі послуги.

Філія "Птахофабрика "Авіс" є відокремленим підрозділом публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард", що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 1.2 Договору детальна інформація щодо Послуг, які надаватимуться Замовнику, містяться у кошторисах, які є додатками до Договору.

Контрагентами було підписано та скріплено печатками кошториси від 16.01.2017 до Договору.

Згідно з п. 3.3 Договору здавання Послуг Виконавцем та прийняття їх результатів Замовником оформлюється актом прийому-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 1 робочого дня після фактичного надання послуг.

Положеннями пункту 3.1 передбачено, що оплата здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок Виконавця, в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання акту прийому-передачі наданих послуг.

Позивачем у березні 2017 року було надано відповідачу послуги за Договором, зокрема, на суму 90 000,00 грн., що підтверджується оформленим належним чином Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1969 від 28.03.2017.

В рахунок погашення заборгованості за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1969 від 28.03.2017 на суму 90 000,00 грн. відповідачем було сплачено 7 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 99914601 від 07.04.2017 на суму 47 000,00 грн.

Решта суми боргу у розмірі 83 000,00 грн. відповідачем оплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Позивачем також окрім суми основного боргу було заявлено до стягнення 1 660,00 грн. пені, 5 004,90 грн. інфляційних втрат та 1 473,53 грн. 3% річних.

Судом першої інстанції задоволено позов частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 83 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 660 грн. 00 коп. пені, 5 004 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 1 432 грн. 53 коп. 3% річних.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями пункту 3.1 передбачено, що оплата здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок Виконавця, в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання акту прийому-передачі наданих послуг.

Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1969 від 28.03.2017 на суму 90 000,00 грн. підписано сторонами 28.03.2017, отже відповідач повинен був здійснити оплату протягом 5 календарних днів, тобто до 02.04.2017.

У вказаний строк відповідачем оплата на вказану суму здійснена не була. Так, лише 07.04.2017 в рахунок погашення заборгованості за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1969 від 28.03.2017 на суму 90 000,00 грн. відповідачем було сплачено 7 000,00 грн. Решта суми боргу відповідачем не була сплачена.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати вартості наданих послуг настав, проте зобов'язання в повному обсязі виконано не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Стосовно доводів апелянта про те, що Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1969 від 28.03.2017 на суму 90 000,00 грн. не може бути належним доказом надання позивачем послуг відповідачу, оскільки у даному Акті не зазначено посади особи, яка підписала акт від імені публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" та на підставі якого документа вказана особа діяла, слід зазначити наступне.

Так, підпис особи в графі «від замовника» в Акті скріплено печаткою філії "Птахофабрика "Авіс", яка в свою чергу є відокремленим підрозділом публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард", що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зважаючи на те, що відбиток печатки особи, яка його поставила, є способом підтвердження підпису особи на документі, а відповідно до положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідачем не доведено того, що печатка вибула з володіння його філії і відтиск нанесений на документ у протиправний спосіб.

Отже, вищезазначений Акт є належним доказом надання позивачем послуг відповідачу.

Крім цього, спірний Акт відповідачем було частково оплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 99914601 від 07.04.2017.

Таким чином, відповідач своїми подальшими діями в частині оплати підтвердив обставини надання послуг позивачем.

Враховуючи наведене, заперечення відповідача щодо неотримання ним послуг за цим Актом відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 83 000,00 грн.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 1 660,00 грн. пені, 5 004,90 грн. інфляційних втрат та 1 473,53 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За порушення Замовником строку оплати Послуг, встановленого п. 3.1 Договору, Замовник, на вимогу Виконавця, сплачує пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати послуг, але загальний розмір пені за всі дня прострочення оплати Послуг не може перевищувати 2% від суми заборгованості (п. 4.2 Договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 1 660 грн. 00 коп., 5 004 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 1 432 грн. 53 коп. 3% річних, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Враховуючи те, що судом першої інстанції було вірно встановлені обставини щодо прострочення відповідачем свого грошового зобов'язання з оплати отриманих від позивача послуг, нарахування пені, інфляційних та річних є обґрунтованим, а тому відповідно доводи апелянта щодо їх безпідставності відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Також, підлягають відхиленню доводи апелянта про те, що суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, позбавив його можливості висловити свої доводи.

Так, ухвала Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 про порушення провадження у даній справі та призначення її до розгляду на 05.12.2017 була отримана відповідачем ще 14.11.2017.

Отже, до дати судового засідання, призначеного на 05.12.2017 відповідач мав можливість надати свої письмові заперечення щодо заявлених позовних вимог та завчасно подати їх до суду.

Натомість, відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи через участь представника у інших судових процесах.

Письмових пояснень чи заперечень щодо пред'явлених до нього вимог відповідачем до суду першої інстанції подано не було.

При цьому, судом враховується, що відповідачем у справі є товариство, а не окремий його представник, ГПК України передбачена участь у судовому процесі через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Також, суд звертає увагу апелянта на те, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача не перешкоджала всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання про відкладення та розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

За наведених обставин, вказані доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі №910/19502/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 02.02.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді А.І. Мартюк

М.А. Дідиченко