КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2018 р. Справа№ 911/1165/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Яремі Н.С.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" на рішення господарського суду Київської області від 06.11.2017 (повний текст складено 10.11.2017)

у справі № 911/1165/17 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Матеріа Медика-Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам КО"

про стягнення 3 625 053,05 грн.

представники сторін у судове засідання не з'явились

в с т а н о в и в:

На розгляді у господарському суді Київської області перебувала справа № 911/1165/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Матеріа Медика-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" про стягнення 3 465 935,30грн. основного боргу та 159 117,75 грн. пені за сукупний період з 11.01.2017 по 07.04.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару за Договором поставки № 2 від 12.01.2015. Оскільки відповідач розрахунків за поставлений товар в повному обсязі не здійснив, утворилась заборгованість в розмірі 3 465 935,30 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/1165/17 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Матеріа Медика-Україна"- 3 465 935 грн. 30 коп. основного боргу, 159 117 грн. 75 коп. пені та 54 375 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/1165/17, оскаржуване рішення скасувати та відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Матеріа Медика-Україна" у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для вирішення справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що видаткові накладні оформлені з порушенням встановленої законом процедури (відсутній відтиск мокрої печатки підприємства-отримувача, відсутні посада та повноваження особи-отримувача, відсутнє посилання на реквізити довіреності, згідно якої отримані ТМЦ, відсутнє посилання на договір, згідно якого здійснюється поставка). Крім цього, апелянт зазначає, що позивачем не надано документів (заявок) на замовлення товару, з яких можна встановити факт замовлення відповідачем відповідного товару, його кількість, вартість, умов та строків поставки на адресу відповідача. Одночасно апелянтом подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 відновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/1165/17, задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" та відстрочено товариству з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/1165/17 до прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції, розгляд справи призначено на 19.12.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 розгляд справи № 911/1165/17 відкладено на 22.01.2018.

18.12.2017 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 розгляд справи № 911/1165/17 відкладено на 22.01.2018.

В судове засідання суду апеляційної інстанції 22.02.2018 року з'явився представник позивача, проте без належним чином оформленими документами, що підтверджують повноваження представника у суді апеляційної інстанції, як то вимагає ч. 1 ст. 58 та ч.4 ст. 60 ГПК України.

Представники відповідача у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч.1, п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки, як позивач так і відповідач про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Участь даних представників у судовому засіданні 22.01.2018, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 12.01.2015 між ТОВ "Матеріа Медика-Україна" (Постачальник) та ТОВ "Фрам Ко" (Покупець) було укладено договір поставки № 2(далі-договір).

Згідно пункту 1.1 договору Постачальник постачає Покупцю лікарські засоби, дієтичні добавки, вироби медичного призначення та інші товари лікувального, косметичного та медичного призначення, згідно замовлень Покупця в асортименті, що вказаний в додатку №1 до даного договору, а Покупець зобов'язується оплатити поставлений товар на умовах договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється зі складу Постачальника, відповідно до попереднього замовлення Покупця, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання замовлення Постачальником. Замовлення, на поставку відповідної партії товару, подається Покупцем за допомогою електронних засобів зв'язку і має містити інформацію щодо асортименту та кількості товару.

Відповідно до 2.2. договору Поставка Товару здійснюється Постачальником на склад Покупця - Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 114, літера Б, корпус №2. (на умовах СРТ згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року). Поставка Товару здійснюється транспортним засобом і за рахунок Постачальника або Покупця (за домовленістю Сторін).

Право власності від Постачальника до Покупця переходить у момент передачі Товару. Моментом передачі Товару Сторони вважають належне оформлення (підписання і скріплення печаткою (штампом) відповідальною особою Покупця видаткової та товарно-транспортної накладної. При отриманні Товару Покупець повинен надати довіреність на право отримання товарно-матеріальних цінностей, форма якої узгоджена Сторонами в Додатку №3 до Договору (п.п. 2.4. та 2.5. договору).

Відповідно до пунктів 5.1. та 5.2. договору оплата здійснюється в національній валюті України - гривні, шляхом сплати грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Інформація про обсяги реалізації Покупцем, придбаного за цим Договором Товару, надається Постачальнику до 5 (п'ятого) числа кожного наступного місяця за попередній, за допомогою засобів електронного зв'язку або шляхом доступу на внутрішній сайт Покупця.

Розрахунок здійснюється Покупцем за реалізований товар, оплата реалізованого товару має бути проведена Покупцем протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати надання Постачальнику інформації про обсяги реалізації товару за звітний місяць(п.5.3. договору).

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, на виконання умов Договору в період з 30.11.2016 по 24.01.2017 позивач поставив відповідачу товари на загальну суму 4 537 798 гривень 75 коп., що підтверджується видатковими накладними: №165 від 30.11.2016, №166 від 30.11.2016, №167 від 30.11.2016, №168 від 30.11.2016, №172 від 14.12.2016, №173 від 14.12.2016, №174 від 14.12.2016, №175 від 14.12.2016, №181 від 28.12.2016, №182 від 28.12.2016, №183 від 28.12.2016, №184 від 28.12.2016, №3 від 17.01.2017, №4 від 17.01.2017, №5 від 17.01.2017, №6 від 17.01.2017, №12 від 24.01.2017, №13 від 24.01.2017 та №14 від 24.01.2017 та в товарно-транспортними накладними.

Товар по вказаних накладних одержаний представником ТОВ "ФРАМ КО" ОСОБА_2, про що свідчать її підписи у накладних в графі "одержувач" з відтиском штампу ТОВ "ФРАМ КО".

Повноваження представника ТОВ "ФРАМ КО" ОСОБА_2 на отримання від ТОВ "Матеріа Медика-Україна" цінностей (мед-тів) підтверджені довіреностями №6390К від 30.11.2016, №6659К від 14.12.2016, №6951К від 28.12.2016, №186К від 17.01.2017 та №314К від 24.01.2017, в яких вказані номери вищевказаних видаткових накладних.

Згідно звітів про обсяги реалізації товару з грудня 2016 по березень 2017 відповідачем реалізовано Товару на суму 3 802 428 гривень 39 коп.

Відповідно до підписаних та скріплених печатками сторін Акта звіряння взаємних розрахунків від 03.01.2017 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 та Акта звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 22.03.2017 станом на 22.03.2017 заборгованість відповідача за договором поставки №2 від 12.01.2015 становить 4 536 035,08 грн.

Позивачем надіслано Відповідачу Претензію № 22 від 23.03.2017, з вимогою сплатити вищевказану заборгованість. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 2 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції встановлено, що товар за вищезазначеними видатковими накладними отриманий відповідачем. Відповідачем заборгованість за договором поставки №2 від 12.01.2015 не погашена, доказів оплати отриманого останнім товару не надано. Розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №2 від 12.01.2015, у зв'язку з чим вимога про стягнення з відповідача 3 465 935,30 грн. основного боргу є обґрунтованою.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо неналежного оформлення видаткових накладних, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необгрунтованими, оскільки видаткові накладні містять підпис особи, що прийняла товар, повноваження якої підтверджуються відповідними довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей. Відсутність у спірних накладних такого реквізиту, як посада одержувача товару не звільняє відповідача від виконання ним грошового зобов'язання за поставлений товар.

Твердження скаржника, що покупцем не було надано заявки на замовлення товару та судом першої інстанції вони не досліджувалися, а тому на думку відповідача не можна визначити в які строки та на яких умовах повинна бути здійснена поставка, судова колегія вважає помилковим, оскільки відсутність документів на замовлення відповідного товару за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію, як поставка товару. При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що відповідачем було прийнято товар поставлений позивачем без будь-яких зауважень. Доказів відмови відповідача від отримання товару матеріали справи не містять. Заборгованість відповідача підтверджується Актами звірки взаємних розрахунків.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний суду України у своїй постанові від 29.04.2015 у справі №3-77гс15.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 159 117,75 грн. за період з 11.01.2017 по 07.04.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)(ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що у разі порушення терміну оплати за поставлений Товар, Покупець сплачує Постачальнику, за кожний день прострочення пеню, яка нараховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом строку прострочення від суми заборгованості, але не більше 10 % від суми заборгованості.

Так, здійснивши перевірку розрахунку пені, колегія суддів апеляційної інстанції вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені в сумі 159 117,75 грн. за період з 11.01.2017 по 07.04.2017.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" на рішення господарського суду Київської області від 06.11.2017 року по справі № 911/1165/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 06.11.2017 року по справі № 911/1165/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова

Дата складання повного тексту постанови 29.01.2018 року