Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 904/12528/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняк В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г.

за участі секретаря судового засідання Чайки М.А.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД-Мережа",

представник позивача - не з'явився,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк",

представник відповідача - не з'явився,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017

у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С. (головуючий), Кощеєва І.М., Науменка І.М.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД-Мережа"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення боргу у сумі 404 999, 70 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 13 729, 89 грн., та пені у сумі 20 280, 00 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД-Мережа" (далі - ТОВ "ТД-Мережа", позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідач) про повернення коштів та сплату процентів за користування ними, з вимогою (враховуючи заяву (вих. № 27/2 від 27.02.2017) про збільшення позовних вимог) стягнути з відповідача 439 009, 59 грн., з яких: 404 999, 70 грн. - індексована (з 25.11.2016 по 24.02.2017) сума боргу, 13 729, 89 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами (з 25.11.2016 по 24.02.2017), 20 280,00 грн. - пеня, а також відшкодувати за рахунок відповідача 6 585, 14 грн. -судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

Позовна заява мотивована тим, що 19.11.2016 позивач, на підставі Договору безпроцентної поворотної позики від 18.11.2016 року, платіжним дорученням № 1536 перерахував через Миколаївське регіональне управління Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк") на картковий рахунок ПАТ КБ "Приватбанк" (№ НОМЕР_3) 390 000,00 грн. для зарахування на банківську картку № НОМЕР_2 гр. ОСОБА_6. Платіж було здійснено ПАТ "УкрСиббанк" 21.11.2016 на рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк". У зв'язку з тим, що гр. ОСОБА_6 виявився неналежним одержувачем, позивач ініціював повернення грошових коштів платнику, через банк платника (ПАТ "УкрСиббанк"). За твердженням ТОВ "ТД-Мережа", оскільки перераховані грошові кошти не були зараховані відповідачем на рахунок гр. ОСОБА_7, не були повернуті (за вимогою позивача) платнику (в порушення п.п. 2.32, 2.33 Інструкції Національного банку України "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" №22 від 21.01.2004, п. 31.1 ст. 31 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"), - відповідач неправомірно володіє грошовими коштами позивача та є недобросовісним набувачем цих коштів. Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. 30, 31, 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст.ст. 536, 625, 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 у справі №904/12528/16 (суддя - Панна С.П.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що перераховані ТОВ "ТД-Мережа" грошові кошти перебувають на рахунку гр. ОСОБА_6 (№ НОМЕР_4) та були перераховані йому не як помилкові, а на підставі договору безпроцентної поворотної позики від 18.11.2016, згідно платіжного доручення № 1536 від 19.11.2016, доказів подання отримувачем коштів, гр.ОСОБА_6, до ПАТ КБ "ПриватБанк" платіжних доручень про перерахування коштів позивачеві, як це передбачено Інструкцією Національного банку України "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" №22 від 21.01.2004, не надано.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (колегія суддів у складі: Євстигнеєв О.С. (головуючий), Кощеєв І.М., Науменко І.М.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 у справі № 904/12528/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "ТД-Мережа" задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ТОВ "ТД-Мережа" індексовану за листопад 2016 року - січень 2017 року суму боргу у розмірі 404 999, 70 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 6 075, 00 грн., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 6 682, 50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що перерахована позивачем сума 390 000, 00 грн. була зарахована відповідачем 24.11.2016 на рахунок № НОМЕР_4, тоді як платіжне доручення позивача № 1536 від 19.11.2016 містить доручення про перерахування грошової суми на рахунок № НОМЕР_2. Поряд з цим, господарським судом апеляційної інстанції встановлено, що здійснення операцій з використання платіжної картки гр. ОСОБА_6 № НОМЕР_2 було призупинено. Тобто, матеріалами справи підтверджено перерахування відповідачем грошових коштів на інший ніж вказано позивачем рахунок отримувача, отже, за висновком апеляційного суду, має місце помилкове перерахування коштів з вини відповідача. При цьому, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що, на момент прийняття місцевим господарським судом рішення від 09.03.2017, грошові кошти в сумі 390 000, 00грн. залишались на рахунку ПАТ КБ "ПриватБанк" та були перераховані на рахунок гр. ОСОБА_6 лише 24.03.2017. Враховуючи приписи ч. 1 ст.1212 ЦК України, господарський суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що спірні грошові кошти отримані відповідачем без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню на користь позивача. Водночас, апеляційний господарський суд відмовив в частині позовних вимог щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 13 729, 89 грн. та пені в сумі 20 280,00 грн., вказавши на неправомірність застосування, в даному випадку, ст. 8 ЦК України (аналогії закону), а також відсутність між позивачем та відповідачем договірних правовідносин.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі 904/12528/16 (в частині задоволених вимог), ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про скасування оскарженого судового акту, з вимогою залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 у цій справі, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків, викладених у постанові апеляційної інстанції, обставинам справи, зокрема, щодо отримання відповідачем спірних грошових коштів без достатньої правової підстави. При цьому, скаржник вказує на те, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду стосується прав і обов'язків гр. ОСОБА_6 якого не було залучено до участі у справі, оскільки перераховані ТОВ "ТД-Мережа" кошти перебували на рахунку гр. ОСОБА_6, який, за приписами ст. 1212 ЦК України, і є зобов'язаною особою перед позивачем, а не ПАТ КБ "ПриватБанк". За твердженням ПАТ КБ "ПриватБанк", при здійсненні спірного переказу діяв в рамках укладеного між ним та гр. ОСОБА_6 договору та в межах чинного законодавства. Поряд з цим, скаржник зауважує, що ТОВ "ТД-Мережа" звернулось до свого банку (ПАТ "УкрСиббанк") після настання дати валютування, а саме 15.12.2016, тобто після зарахування грошових коштів на рахунок отримувача. При цьому, відповідач стверджує, що перераховані ТОВ "ТД-Мережа" грошові кошти перебували на рахунку гр. ОСОБА_6 (НОМЕР_5) з 24.11.2016, що підтверджувалось відповідною випискою.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.11.2017 у справі №904/12528/16 прийнято касаційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" до касаційного провадження, призначено розгляд справи на 06.12.2017 року, зупинено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №904/12528/16 до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Відповідно до підпункту 4) пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ, чинній з 15.12.2017, касаційні скарги (подання) на судові рішення у господарських справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22.12.2017 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. (головуючий), Пєсков В.Г., Катеринчук Л.Й. передано касаційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі 904/12528/16.

Ухвалою від 29.12.2017 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду прийняв справу №904/12528/16 господарського суду Дніпропетровської області до провадження, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ "ПриватБанк", призначив розгляд справи №904/12528/16 на 23.01.2018, встановив строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 16.01.2018.

Позивач, ТОВ "ТД-Мережа", відзиву на касаційну скаргу не подав.

В судове засідання 23.01.2018 сторони повноважених представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги сторони були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників сторін.

Переглянувши матеріали справи, та перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального права, проаналізувавши доводи викладені відповідачем в касаційній скарзі, заслухавши доповідь судді-доповідача, зважаючи на те, що явка учасників судового процесу не визнана обов'язковою, Касаційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги виходячи з наступного.

За приписами ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, у редакції від 15.12.2017 (далі ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у цій справі, зокрема, встановлено, що:

- 18.11.2016 між ТОВ "ТД-Мережа" та гр. ОСОБА_6 (Позичальник) був укладений договір безпроцентної поворотної позики, згідно якого позикодавець у порядку й на умовах цього договору, надає позичальникові поворотну позику, а останній зобов'язується використати її та повернути на умовах цього договору. За умовами п. 1.2 вказаного договору, позика надається Позичальникові на безпроцентній основі. Розмір позики (п.3.2) становить 655000,00 грн. Згідно п. 4.1. договору, Позикодавець зобов'язався надати позику частинами в строк до 30 листопада 2016 року;

- 19.11.2016, на виконання умов вищевказаного договору, ТОВ "ТД-Мережа" платіжним дорученням №1536 перерахувало через Миколаївське регіональне управління ПАТ "УкрСиббанк" на рахунок НОМЕР_6 ПАТ КБ "ПриватБанк" 390 000, 00 грн. з призначенням платежу: поповнення картрахунку НОМЕР_7 ОСОБА_6 ІПН НОМЕР_1 фінансова неоподаткована поворотна допомога зг. дог. б/н від 18.11.16 без ПДВ.;

- 22.11.2016 ТОВ "ТД-Мережа" звернувся до відділення "Південне" ПАТ КБ "ПриватБанк" (Лист №22/11) з проханням повернути на свій розрахунковий рахунок НОМЕР_8 в ПАТ "УкрСиббанк" помилково перераховану вищезазначену фінансову допомогу ОСОБА_6, у зв'язку з недостатністю документів, наданих фізичною особою підприємству;

- 06.12.2016, оскільки грошові кошти відповідачем повернуті не були, позивач повторно звернувся до відповідача з листом про повернення помилково перерахованих коштів, з посиланням на те, що зарахування коштів отримувачу унеможливилось з вини неналежного одержувача, що він особисто підтвердив працівникам "ПриватБанку" і дав згоду на їх повернення платнику;

- 15.12.2016 позивач звернувся із заявою про повернення помилково перерахованих коштів до Миколаївського регіонального управління АТ "УкрСиббанк";

- 16.12.2016 ПАТ "УкрСиббанк" направив на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк" електронне повідомлення за № 727 про повернення протягом трьох днів від дати одержання повідомлення 390 000,00 грн. на р/р НОМЕР_9 МФО 351005 ТОВ "ТД-Мережа" ();

- 27.12.2016 ПАТ КБ "ПриватБанк" перенаправило вказане вище повідомлення гр. ОСОБА_6 для розгляду питання про повернення коштів.

Підставою звернення ТОВ "ТД-Мережа" до місцевого господарського суду з позовом стало неповернення ПАТ КБ "ПриватБанк" позивачу грошових коштів у сумі 390 000, 00 грн. (як таких, що перераховані неналежному одержувачу), неправомірне володіння (користування) спірними грошовими коштами недобросовісним набувачем (ПАТ КБ "ПриватБанк").

Поряд з цим, господарським судом першої інстанції, під час розгляду цієї справи, було встановлено, що 24.11.2016 перерахована позивачем сума 390 000, 00 грн. була зарахована ПАТ КБ "ПриватБанк" на рахунок НОМЕР_5 гр. ОСОБА_6, на підставі договору безпроцентної поворотної позики від 18.11.2016, згідно платіжного доручення №1536.

Водночас, апеляційним господарським судом встановлено, що відповідач (ПАТ КБ "ПриватБанк") не зарахував грошові кошти у сумі 390 000, 00 грн. на рахунок НОМЕР_7 гр. ОСОБА_6, який вказаний у платіжному дорученні №1536 від 19.11.2016 (про що, також, було вказано гр. ОСОБА_6 в повідомленні від 13.01.2017 року позивачу); перерахована ТОВ "ТД-Мережа" сума 390 000, 00 грн. була зарахована на рахунок НОМЕР_5; здійснення операцій з використання платіжної картки НОМЕР_7 гр. ОСОБА_6 було призупинено ПАТ КБ "ПриватБанк", з метою недопущення використання клієнтом послуг банку для легалізації кримінальних доходів та залучення банку до здійснення ризикової діяльності. За твердження господарського суду апеляційної інстанції, у випадку відмови банком зарахувати грошові кошти на рахунок гр. ОСОБА_6 № НОМЕР_2 (вказаний у платіжному дорученні №1536), банк повинен був повернути клієнту платіжне доручення без виконання, в порядку передбаченому п.п. 2.16, 2.17 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджено Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004), ст. 64 Закону України "Про банки та банківську діяльність" , ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Поряд з цим, апеляційний господарський суд встановив, що на момент прийняття рішення місцевим господарським судом від 09.03.2017, грошові кошти, які позивач вважає помилково перерахованими, залишались на рахунку ПАТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_3. Посилаючись на приписи ст. ст. 625, 1212 ЦК України, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірні грошові кошти в сумі 390 000,00 грн., як такі що отримані ПАТ КБ "ПриватБанк" без достатньої правової підстави, підлягають поверненню на користь позивача - ТОВ "ТД-Мережа", з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Вимоги касаційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" ґрунтуються на порушеннях апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права; невідповідності висновків, викладених у постанові апеляційної інстанції, обставинам справи, зокрема, щодо отримання відповідачем спірних грошових коштів без достатньої правової підстави; прийнятті оскарженного судового акту, що стосується прав і обов'язків гр. ОСОБА_6 без залучення останнього; недотриманні позивачем встановленої законодавством процедури та строків вчинення дій з повернення грошових коштів перерахованих безпідставно неналежному отримувачу.

Задовольняючи касаційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" частково, Касаційний господарський суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1 ст. 1068 ЦК України).

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України встановлено обов'язок банку за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За змістом ці статті регулюють договірні відносини між клієнтом та банком що його обслуговує, а не відносини між позивачем (ТОВ "ТД-Мережа") і відповідачем (ПАТ КБ "ПриватБанк") як зазначено в постанові суду апеляційної інстанції.

Таким чином, Касаційний господарський суд вважає неправомірним, в даному випадку, застосуванням судом апеляційної інстанції приписів ч. 1 ст. 1066 , ч. 1 ст. 1068 та ч. 3 ст. 1068 ЦК України.

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб'єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

У ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (Визначення термінів і понять), зокрема визначено, що отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі; неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Відповідно до п.32.3 ст.32 вказаного Закону, банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону

Порядок відкликання розрахункових документів визначений приписами ст.23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Так, згідно п. 23.1 вказаного Закону, платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Платіжна вимога на примусове списання коштів може бути відкликана стягувачем у будь-який час до списання коштів з рахунка платника шляхом подання до банку, що обслуговує цього стягувача, документа на відкликання.

За приписами п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до п. 23.4 ст. 23 вищевказаного Закону, ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів.

Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

З огляду на вищенаведене, Касаційний господарський суд вважає необхідним зауважити, що застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

Проте, застосовуючи приписи вказаної статті, апеляційний господарський суд, в оскарженій постанові, дійшов протилежних висновків щодо знаходження спірних грошових коштів і їх набувача без достатньої правової підстави.

Так, апеляційний господарський суд вказав на те, що " Оскільки ОСОБА_6 з власної вини виявився неналежним отримувачем коштів, що не заперечується самим ОСОБА_6, позивач, як було встановлено судами неодноразово звертався як до відповідача так і через свій банк з проханням повернути помилково перераховані кошти, які на момент прийняття судового рішення залишалися на рахунку ПАТ КБ "ПриватБанк НОМЕР_6."

Поряд з цим, на підставі наданої відповідачем виписки по рахунку отримувача від 07.03.2017 (т. 1, а.с. 74), встановив, що перерахована позивачем сума 390 000, 00 грн. 24.11.2016 була зарахована на рахунок НОМЕР_5, тоді як платіжне доручення позивача №1536 від 19.11.2016 містить доручення про перерахування грошової суми на рахунок НОМЕР_7 (т. 1, а.с.10).

В той же час, апеляційний господарський суд не надав належної правової оцінки встановленим місцевим господарським судом обставинам щодо своєчасного та належного зарахування спірної суми грошових коштів на рахунок НОМЕР_5, що належить гр. ОСОБА_6

Таким чином, колегія суддів Касаційного господарського суду прийшла до висновку, що судом апеляційної інстанції не встановлено на чиєму рахунку (на момент звернення позивача з цим позовом та прийняття місцевим господарським судом відповідного рішення) знаходились грошові кошти у сумі 390 000, 00 грн., повернення яких вимагає позивач. Тому є безпідставним застосування до відповідача положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Поряд з цим, Касаційний господарський суд вважає необхідним вказати на те, що місцевим та апеляційним господарськими судами не було досліджено та встановлено підстави та дата призупинення здійснення операцій з використання платіжної картки гр. ОСОБА_6 НОМЕР_7, на який мало бути здійснено зарахування спірної суми. Крім того, не було встановлено обставин (ким та коли) та підстав відкриття рахунку НОМЕР_5. При цьому, апеляційний господарський суд не надав належної правової оцінки наявним випискам-довідкам (т. 1, а.с. 74, 96, 104) по рахункам гр. ОСОБА_6, наданих до матеріалів справи, з приводу фактичних операцій проведених відповідач по зарахуванню спірної суми.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2017 до господарського суду Дніпропетровської області від відповідача - ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору гр. ОСОБА_6, яке не було задоволено господарським судом першої інстанції із-за достатності матеріалів справи для розгляду справи по суті.

Вказана обставина, також, залишилась поза увагою Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, а також з судових актів у цій справі, господарськими судами попередніх інстанцій, без залучення до участі у справі гр. ОСОБА_6, встановлювались юридичні факти що можуть вплинути на його права і обов'язки.

Так, в своєму рішенні суд першої інстанції фактично визнав ОСОБА_6 неналежним отримувачем , без залучення його до участі у справі, встановивши що, перераховані позивачем (на підставі договору безпроцентної поворотної позики згідно платіжного доручення №1536 від 19.11.2016 року) грошові кошти перебувають на рахунку гр. ОСОБА_6 № НОМЕР_4. Крім того, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2017 задоволено клопотання ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо розкриття інформації, що містить банківську таємницю, щодо клієнта цього банку - гр. ОСОБА_6 На думку колегії суддів Касаційного господарського суду розкриття інформації, що містить банківську таємницю щодо гр. ОСОБА_6 безпосередньо впливає на його права.

Поряд з цим, апеляційний господарський суд в оскарженій постанові встановив, що гр. ОСОБА_6 виявився неналежним отримувачем коштів з власної вини, вказавши на відсутність заперечень з цього приводу самого отримувача, який не був залучений до участі в справі, а матеріали справи не містять будь яких заперечень, підтверджень або пояснень гр. ОСОБА_6 зі спірних питань.

Крім того, Касаційний господарський суд вважає, що господарським судом апеляційної інстанції, в порушення приписів ст. 101 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), не було досліджено та надано правової оцінки доказам перерахування ПАТ КБ "ПриватБанк" 24.03.2017 на рахунок НОМЕР_7 гр. ОСОБА_6 390 000, 00грн., з посиланням на вчинення таких дій після прийняття оскаржуємого судового рішення від 09.03.2017.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає доводи касаційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині невідповідності висновків апеляційного господарського суду обставинам справи та в частині вирішення господарського спору без залучення до участі у справі особи, чиї права можуть бути порушені судовими актами у цій справі, обгрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.308 ГПК України (у редакції від 15.12.2017), суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р. (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003р. (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006р. (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

В силу приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України (у редакції від 15.12.2017), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання(заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, за приписами п.8 ч.1 ст.310 ГПК України, судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", та скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції повністю, з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі суддів.

Під час нового розгляду, господарським судам належить врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне і обґрунтоване рішення. Зокрема, належить встановити підстави та дату призупинення рахунку гр. ОСОБА_6 НОМЕР_7, на який мало бути здійснено зарахування спірної суми; правову природу рахунку НОМЕР_5; фактичне дотримання позивачем ТОВ "ТД-Мережа" порядку та строків відкликання платіжного доручення, як ініціатором переказу; чи є гр. ОСОБА_6 неналежним отримувачем, в розумінні Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"; чи вірно обраний спосіб захисту позивачем, враховуючи матеріали та обставини справи.

У зв'язку з скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі № 904/12528/16 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі № 904/12528/16 повністю і передати справу на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков