КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Справа№ 910/17458/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

секретар судового засідання Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Куликовський В.В.

від відповідача-1: Беседін В.І.

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

від відповідача-4: не з'явився

від відповідача-5: не з'явився

від відповідача-6: не з'явився

від відповідача-7: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство"

на рішення господарського суду міста Києва

від 08.11.2017 (повний текст рішення складено 15.11.2017)

у справі №910/17458/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

2) Приватного акціонерного товариства "КРЕАТИВ"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів"

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН"

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач"

6) Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Трейд"

7) Приватного підприємства "ЕЛЛАДА"

про визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", Приватного акціонерного товариства "КРЕАТИВ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів", Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН", Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач", Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Трейд", Приватного підприємства "ЕЛЛАДА" про визнання недійсною додаткової угоди №151308№2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди №151308 N2 від 17.11.2008.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.11.17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17458/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що "судом надано оцінку лише доводам відповідача-1, судова практика наводиться у рішенні вирваною із контексту правової позиції та таким чином, щоб наведені речення підтверджували позицію Банку, хоча насправді приведені позиції або навпаки підтверджують доводи позивача, або не стосуються спору; подекуди суд наводить мотиви, що не стосуються справи №910/17458/17; суд не надає оцінки головному доводу позивача з урахуванням наведених позивачем норм права, не звертає увагу, що для оспорюваної угоди недодержання письмової форми тягне її недійсність в силу закону". Як на підставу недійсності додаткової угоди позивач вказує на відсутність печатки Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство", що на його думку, є недодержанням обов'язкової письмової форми договору; також позивач стверджує про недостатність обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняла правочин від імені позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Корсакова Г.В., Куксов В.В.) від 08.12.2017 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство" прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 23.01.2018.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне здійснювати розгляд справи за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у главі 1 "Апеляційне провадження" розділу IV ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач-1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач-1 вказує про правомірність укладення оспорюваного правочину.

В судове засідання апеляційної інстанції 23.01.2018 представники відповідачів-2, -3, -4, -5, -6, -7 не з'явились.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників відповідачів-2, -3, -4, -5, -6, -7.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - відповідач-1, Банк) з однієї сторони та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (далі - відповідач-2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Модифікованих Жирів" (далі - відповідач-3), Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН" (далі - відповідач-4), Товариством з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" (далі - відповідач-5), Товариством з обмеженою відповідальністю "Креатив Трейд" (далі - відповідач-6), Приватним підприємством "ЕЛЛАДА" (далі - відповідач-7), Приватним акціонерним товариством "Яготинське хлібоприймальне підприємство", правонаступником якого є, Товариство з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство" (далі - позивач), разом і окремо іменуються Позичальник, з іншої сторони, було укладено Генеральну кредитну угоду від 17.11.2008 №151308N2 із змінами і доповненнями, внесеними відповідними додатковими угодами (далі - Генеральна кредитна угода).

Генеральна угода регулює загальні засади співпраці між Банком та Позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності Позичальника, яка містить усі напрями діяльності підприємства Позичальника, зазначені у Бізнес-Плані Позичальника. Метою цієї Генеральної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційної, торгово-закупівельної, виробничої та іншої діяльності Позичальника, яке здійснюється відповідно до цієї Генеральної угоди шляхом укладання Кредитних договорів. (п.1.1. та п.1.2. Генеральної кредитної угоди).

Термін "Генеральна угода" означає цю Генеральну угоду, включаючи будь-які додатки до неї, графіки, списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною цієї Генеральної угоди (абз.1 статті 2 Генеральної кредитної угоди).

Згідно з п.4.1. Генеральної кредитної угоди відповідно до положень та умов цієї Генеральної угоди Банк проводить операції в межах лімітів, визначених п.4.5. Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитного договору, укладеного в рамках цієї Генеральної угоди.

Пунктом 4.3. Генеральної кредитної угоди, з урахуванням внесених змін та доповнень, строк користування Кредитом за цією Генеральною угодою встановлюється до 17.11.2017.

Відповідно до п.4.5.1. Генеральної кредитної угоди, з урахуванням внесених змін та доповнень, загальний розмір заборгованості Позичальника за Кредитом за цією Генеральною угодою не може перевищувати ,00 грн.

Згідно з п.6.1.1. Генеральної кредитної угоди Банк надає Позичальникові кредит на умовах цієї Генеральної угоди та Кредитних договорів, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії та інші платежі, встановлені Кредитними договорами. Кредит надається у безготівковій формі, у порядку, визначеному у Кредитному договорі, в межах наданого забезпечення відповідно до п.6.9. цієї Генеральної угоди.

Позичальник повинен надати Банкові пріоритетне забезпечення (обладнання і нерухоме майно) виконання зобов'язань за Генеральною угодою: не менше ніж 100% від суми основного боргу за Кредитом без урахування процентів, що надається в межах Загального ліміту заборгованості за Генеральною угодою. Забезпечення у такому розмірі повинно підтримуватися протягом усього строку чинності Генеральної угоди. (п.6.9.1. Генеральної кредитної угоди, з урахуванням внесених змін та доповнень).

Генеральна угода набуває чинності з дати її підписання повноважними представниками Позичальника та Банку і залишається чинною до дати повного виконання Сторонами зобов'язань за Генеральною угодою. (п.10.1. Генеральної кредитної угоди).

10.06.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, відповідно до якої були внесені зміни, щодо ліміту генеральної угоди, а саме: ,00 грн, а також інші зміни щодо розміру та порядку застосування коефіцієнтів, що збільшують штрафні комісії, прав та обов'язків сторін, порядку проведення операції, визначення подій невиконання зобов'язань за договором.

В обґрунтування позовної вимоги позивач вказує, що зазначена вище додаткова угода від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, не містить печатки останнього, а тому, на думку позивача, у зв'язку з недодержання обов'язкової письмової форми договору при укладанні додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, це є підставою для визнання Додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 Генеральної кредитної угоди недійсною. Також, позивач стверджує, що у останнього не було прав та повноважень на укладання додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди, а тому це є ще однією підставою для визнання її недійсною.

З додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди вбачається, що вона містить підписи усіх сторін, які скріплені печатками усіх сторін, окрім підпису позивача.

Відповідно до ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.2. ст.207 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення Додаткової угоди) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печатками.

Частинами 1 - 4 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 та 2.5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, умовою, з якою законодавець пов'язує кваліфікацію певного документа як правочину (волевиявлення), є саме підписання правочину; з вказаного випливає, що навіть відсутність печатки на документі не означає, що даний документ є неукладеним, і не спричиняє його недійсності в розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в подальшому між сторонами укладено низку додаткових угод до Генеральної угоди за №151308N2-31 від 30.07.2014, №151308N2-32 від 19.09.2014 про внесення змін до Генеральної угоди, на яких підпис уповноваженої особи скріплено печаткою позивача.

Як зазначено в п.3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N11 Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою, зокрема, укладено Договір поруки від 30.07.2014 №151214Р22 між ПАТ "Яготинське хлібоприймальне підприємство", Банком та Позичальником.

Так, зі змісту договору від 30.06.2015 №151214Р22-1 про внесення змін до Договору поруки від 30.07.2014 №151214Р22 Поручитель вдруге підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до Генеральної кредитної угоди.

Також, як встановлено судом, у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Генеральною угодою, зокрема, між відповідачем-1 та позивачем укладено Іпотечний Договір №151214229 від 06.08.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. 06.08.2014 та зареєстрований в реєстрі за №735, копія якого міститься в матеріалах справи.

У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Генеральною угодою між Банком та позивачем укладено Договір застави №151214230 від 19.08.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. 19.08.2014 та зареєстрований в реєстрі за №791, копія якого міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що всі зміни до Генеральної кредитної угоди вносились з подальшим схваленням позивачем та в Договорах поруки, Іпотечному договорі та Договорі застави, що були укладені після оспорюваного правочину, що підтверджує дійсність Генеральної кредитної угоди, в тому числі додаткової угоди від 10.06.2014 №151308К2-30 до Генеральної кредитної угоди.

Стосовно доводів позивача щодо відсутності обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняла правочин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (в редакції діючій на дату укладання оспорюваної додаткової угоди), до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі віднесено "номер і дата розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, винесеного уповноваженою особою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку" та "дата затвердження передавального акта або розподільчого балансу".

Згідно із відомостями щодо позивача, що містяться в Єдиному державному реєстрі, інформація щодо наявності розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій позивача та передавального акту відсутня.

З тверджень відповідача-1, така інформація була відсутня як на дату укладання додаткової угоди від 10.06.2014 №151308N2-30 до Генеральної кредитної угоди так і станом на 01.11.2017, про що свідчать витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зокрема, від 25.06.2015 №20782785, від 01.11.2017 №23215188, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (в редакції діючій на дату укладання оспорюваної додаткової угоди), якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати про ці відомості.

Отже, посилання позивача на факт скасування реєстрації випуску акцій позивача є безпідставними.

З огляду на вказане, позивачем не надано доказів недостатності обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняла правочин (додаткову угоду №151308N2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди).

Крім того позивач стверджує, що для укладання додаткової угоди №151308N2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди вимагалось рішення загальних зборів ПАТ "Яготинське хлібоприймальне підприємство".

Відповідно до пункту 22 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства. Тому вчинення значного правочину виконавчим органом товариства за відсутності такого рішення є підставою для визнання його недійсним, якщо правочин не було схвалено в подальшому загальними зборами акціонерного товариства.

Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт незатвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Згідно із ч.1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як встановлено вище, позивачем неодноразово було вчинено дії, які свідчать про прийняття умов додаткової угоди №151308N2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди до виконання, що зокрема, підтверджується укладеними після дати укладання вказаної додаткової угоди правочинами, як Публічним акціонерним товариством "Яготинське хлібоприймальне підприємство", так і Товариством з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство", як його правонаступником.

Так, після укладання оспорюваної додаткової угоди, позивачем було укладено низку правочинів, якими внесено зміни до Генеральної кредитної годи №151308142 від 17.11.2008 та низку правочинів, направлених на оформлення забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою (договори застави, поруки, іпотеки) та на внесення змін до таких правочинів. Зі змісту вказаних правочинів можна дійти висновку, що позивач, як заставодавець, іпотекодавець, поручитель ознайомлений з умовами Генеральної кредитної угоди, включаючи всі додатки до неї, що є чинними на дату укладення відповідного договору забезпечення.

В подальшому, Товариством з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство", як правонаступником Публічного акціонерного товариства "Яготинське хлібоприймальне підприємство" було прийнято як укладення вказаного договору поруки, так і всі зміни, які вносились до Генеральної кредитної угоди та підтверджено, що зміни, які вносились відповідно до Додаткової угоди №151308N2-31 від 30.07.2014 та Додаткової угоди №151308N2-32 від 19.09.2014 було внесено за його попередньою згодою.

Таким чином, враховуючи те, що тексти додаткової угоди №151308N2-31 від 30.07.2014 та додаткової угоди №151308N2-32 від 19.09.2014 містять підтвердження прийняття позивачем умов, визначених оспорюваною додатковою угодою №151308N2-30 від 10.06.2014, укладання вказаних правочинів свідчить про вчинення дії, що свідчить про прийняття додаткової угоди №151308N2-30 від 10.06.2014 до виконання і є її наступним схваленням позивачем в розумінні ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України, відповідно до якої наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство" про визнання недійсною додаткової угоди №151308№2-30 від 10.06.2014 до Генеральної кредитної угоди №151308 N2 від 17.11.2008 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовна давність, про яку заявлено в суді першої інстанції відповідачами-2 та-7, не може бути застосована, оскільки судом зроблено висновок про відсутність порушеного права позивача та відмовлено в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Яготинське хлібоприймальне підприємство" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17458/17 - без змін.

Матеріали справи №910/17458/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді С.А. Гончаров

В.В. Куксов

(повний текст постанови складено 29.01.2018)