КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2018 р. Справа№ 910/15290/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017р.

у справі №910/15290/17 (суддя Ковтун С.А. )

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про відшкодування 5 575,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди у розмірі 5 575,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що у зв'язку з виплатою ним страхового відшкодування третій особі у межах договору добровільного страхування у сумі 6 075,00 грн., до позивача в силу суброгації перейшло у розмірі виплаченого відшкодування право вимоги до винуватця ДТП, або до страхувальника, забезпеченого транспортного засобу, водій якого спричинив ДТП і цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом страхування №АІ/5036441. Утім, направлена відповідачу вимога на суму 6 075,00 грн. ним не визнана та не сплачена, тож виплачену суму позивач просив стягнути з відповідача у розмірі 5 575,00 грн. (з урахуванням франшизи) у примусовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2017р. у справі № 910/15290/17 в задоволенні позову відмовлено.

Наводячи підстави відмови у позові, суд першої інстанції послався на ту обставину, що позивачем подано відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування з пропуском строку, передбаченого п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на допущені порушення судом при вирішенні спору матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказував, що положення п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулюють відносини, які виникають між страховиком та безпосередньо потерпілим за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і не регулюють правовідносини між страховиками стосовно права суброгації.

Відповідно до протоколу Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017р. вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.01.2018р.

16.01.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018р. розгляд справи відкладено на 31.01.2018р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10.12.2014р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №1157/14-Т/ДП/01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом (ТЗ) Mercedes-Benz S350L (далі - "Мерседес"), державний номер знак НОМЕР_1, рік випуску 2006.

16.11.2015р. у місті Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі автомобіля "Мерседес" д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07.12.2015р. у справі №201/17326/15-п.

Зазначена вище подія, визнана страховиком (позивачем) страховим випадком, про що складено страхові акти. Загальна вартість запчастин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту ТЗ "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 23.11.2015р. складала 6 075,00 грн.

24.11.2015р. страховик виплатив 6 075,00 грн. (на рахунок СТО) страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями №№5795,5796.

Згодом, позивач звернувся до відповідача із заявою № 1/к від 14.08.2017р. про стягнення в порядку суброгації у розмірі виплаченої суми 6 075,00 грн. Проте відповідач правомірність вимоги заперечив, вказавши, що позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування після спливу одного року з моменту скоєння ДТП.

Така правова позиція відповідача судова колегія вважає хибною з наступних підстав.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України (ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Разом з тим згаданий Закон не регулює правовідносин, які виникають внаслідок спричинення шкоди при використанні транспортного засобу.

Страхувальник, який отримав страхову виплату, реалізував своє право на відшкодування шкоди. Це право у нього припинилося (повністю, або частково, якщо розмір відшкодування не покрив усього розміру шкоди), тому воно не може перейти до страховика. У страховика, який виплатив страхові виплати, виникло право, яке раніше не існувало, а саме: право вимоги до особи, яка відповідає за шкоду. Саме з цього моменту - моменту виникнення нової вимоги - необхідно обчислювати строк позовної давності на вимоги страховика який виконав основне зобов'язання і виплатив страхове відшкодування.

Саме тому на вимоги страховика до особи, відповідальної за шкоду, або до страховика за договором обов'язкового страхування, поширюються загальні строки давності, встановлені ст. 257 ЦК України тривалістю три роки.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як вбачається з пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Отже, наведеною вище нормою Закону врегульовано правовідносини між страховиком та страхувальником цивільно-правової відповідальності щодо здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), а не між страховими компаніями, а тому відмова в позові з підстав пропуску позивачем річного строку звернення з вимогою про сплату страхового відшкодування, встановленого статтею 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є помилковою.

Відповідно до п. 6 інформаційного листа ВГСУ № 01-06/1837/15 від 20.10.2015р. підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" установлено, що підставою для відмови у здійсненні страхованого відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Законодавчими нормами передбачено можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків. При цьому вони не містять підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/9494/14).

Перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:

1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2) регрес застосовується після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина 6 статті 261 ЦК України).

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016р. у справі № 6-2598цс15.

З огляду на це, позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 5 575,00 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків, що є підставою для скасування цього судового акту.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку з задоволенням позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017р. у справі №910/15290/17 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017р. у справі №910/15290/17 скасувати та прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" (01000, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) 5 575 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп., 1 600 (тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору за подання позову та 1 760 (тисяча сімсот шістдесят) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

4. Матеріали справи №910/15290/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова