КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Справа№ 910/17219/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Подолянко Т.В. - представник за довіреністю від 03.01.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017

у справі № 910/17219/17 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про стягнення 100 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 100 000 грн., яке становить частину з виплаченого позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_3 договором страхування транспортного засобу на умовах програми «Прем'єр-форте» № 3356525 від 02.04.2016 страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_4 - водія автомобіля «БАЗ А 081.10», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 2235360.

Заявлена до стягнення сума становить охоплену лімітом страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 2235360 (100 000 грн.) частину з загальної суми, яка була позивачем виплачена ОСОБА_3 (126 942,59 грн.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2017, повний текст якого складений 14.11.2017, у справі № 910/17219/17 позов задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування за завдану шкоду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 по справі № 910/17219/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що спірне рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач зазначив про те, що:

- за приписами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язок щодо вжиття заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди та надання повідомлення про ДТП покладено саме на водіїв, причетних до ДТП, а особа, які має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язана сприяти страховику у розслідування причин та обставин ДТП, а саме, надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, проте а ні водій автомобіля «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, а ні водійавтомобіля «БАЗ А 081.10», державний номерний знак НОМЕР_2 не виконали вказаних зобов'язань, що відповідно до приписів п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 вказаного закону є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування;

- відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач як страховик цивільно-правова відповідальності осіб, які на законних підставах керують автомобілем «БАЗ А 081.10», державний номерний знак НОМЕР_2, має прийняти рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування лише після звернення до нього з відповідною заявою, проте з такою заявою позивач до нього не звертався, а відтак, на даний час у відповідача не виникло обов'язку щодо прийняття відповідного рішення про виплату або про відмову у виплаті такого спірного страхового відшкодування;

- з огляду на неповідомлення відповідача ОСОБА_4 (особа, яка винна у спірній ДТП - примітка суду) про ДТП, саме вказана особа має відшкодовувати шкоду завдану, у такій ДТП;

- при вирішенні спору по суті судом не прийнято до уваги, що, з огляду на те, що спірне страхове відшкодування було виплачено безпосередньо потерпілій особі, така сума має бути зменшена на суму ПДВ;

- виходячи з приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно з якими, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, відповідальна за шкоду особа не в праві вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації, відповідач не має відшкодовувати збитки в розмірі різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком з урахуванням такого зносу.

Ухвалою від 11.12.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі апелянт звернувся до суду з клопотаннями про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) та ПП «Корнет-Стиль» (м. Херсон, вул. Ракетна, 114).

Ухвалою від 15.01.2018 у задоволенні вказаних клопотань відмовлено.

Позивач представників в судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав повністю.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

27.04.2016 позивач як Страховик та ОСОБА_3 як Страхувальник та Вигодонабувач уклали договір страхування транспортного засобу на умовах програми «Прем'єр-форте» № 3356525 (а.с. 10-19) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

В п. ХІІІ Договору сторонами погоджено, що Договір вступає в силу 28.04.2016 та діє до 27.04.2017.

25.04.2017 о 09 годині 10 хвилин в м. Херсоні по вул. Соборна, 1 (зупинка громадського транспорту) відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля БАЗ А 081.10», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 (далі Автомобіль 1).

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, Фізичною особою-підприємцем Болдарєвим Сергієм Миколайовичем (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 967/15 від 18.12.2015) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаної ДТП, та 30.04.2017 складено відповідний Звіт № 50/04-17 (далі Звіт) (а.с. 23-39), згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого при ДТП Автомобіля, становить 126 942,59 грн.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № 3781/10 від 16.05.2017 (а.с. 22), з урахуванням того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП при першій виплаті страхового відшкодування становить 0% від страхової суми (850 000 грн.), тобто 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 126 942,59 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу Страхувальником Заяві від 02.05.2017 (а.с. 45) Страхувальник просить виплатити страхове відшкодування безпосередньо йому та вказує розрахунковий рахунок, за яким слід проводити виплату.

З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень № 7001 від 22.05.2017, № 7017 від 23.05.2017, № 7028 від 24.05.2017 та № 7017 від 29.05.2017 (а.с. 49-49) слідує, що страхове відшкодування в сумі 126 942,59 грн. перераховано позивачем на рахунок Страхувальника, вказаний ним у вищезгаданій заяві.

З відмітки банку на вказаних платіжних дорученнях слідує, що вони банком проведені, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_4, що підтверджується постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2017 у справі № 766/7503/17, провадження № 3/766/6241/175 (а.с. 20), та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 333784 (а.с. 43).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 2235360 від 02.03.2017 (далі Поліс) слідує, що в період з 00 годин 00 хвилин 03.03.2017 до 03.09.2017 включно (дата спірної ДТП - 25.04.2017) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з Полісом.

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_4 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_4 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зі змісту Висновку слідує, що вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого при ДТП Автомобіля, розрахована судовим експертом з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який визначено на рівні 0.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Враховуючи, що Автомобіль вироблений не в країнах СНД та строк його експлуатації не перевищує 7 років (згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 967 (а.с. 42), рік випуску Автомобіля - 2012, дата першої реєстрації 16.05.2012 (графа В), а дата ДТП 25.04.2017), неврахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості матеріального збитку є обгрнутованим.

При цьому доказів проведення відновлювального ремонту Автомобіля матеріали справи не містять, а відтак, встановити, що для відновлення попереднього стану Автомобіля були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, фактично не є можливим.

За таких обставин, посилання відповідача на обставини пов'язані з необхідністю врахувати коефіцієнт фізичного зносу, колегією суддів до уваги також не приймаються.

Щодо зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ слід зазначити таке.

Зі змісту Висновку слідує, що при визначенні вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого при ДТП Автомобіля, суб'єктом оціночної діяльності вартість робіт визначалась без врахування ПДВ (загальна вартість 9 600 грн.), а вартість матеріалів та складових, які підлягають заміні, - з ПДВ (загальна вартість - 117 342,59 грн.).

В листі Верховного суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено, що нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

В листі Державної податкової інспекції України від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Отже, у випадку проведення ремонту пошкодженого автомобіля особою, яка зареєстрована як платник ПДВ, сума страхового відшкодування має бути виплачена з урахуванням ПДВ, а у випадку виконання таких робіт особою, яка не зареєстрована як платник ПДВ, - без урахування ПДВ.

Враховуючи, що страхове відшкодування перераховано безпосередньо Страхувальнику, а в матеріалах справи відсутні докази проведення робіт з ремонту Автомобіля особою, яка є платником ПДВ, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача має бути зменшена на суму ПДВ в частині вартості матеріалів та складових, які підлягають заміні, тобто в частині 117 342,59 грн., а саме на суму 19 557,10 грн.

Отже, загальна сума страхового відшкодування, розрахована без ПДВ, становить 107 385,49 грн. (117 342,59-19 557,10+9 600).

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 9.4 ст. 9 Закону встановлено, що страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Зі змісту Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., франшиза - 0 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування в сумі 100 000 грн. (100 000-0).

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до приписів Закону України відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які на законних підставах керують Автомобілем 1, має прийняти рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування лише після звернення до нього з відповідною заявою, проте з такою заявою позивач до нього не звертався, а відтак, на даний час у відповідача не виникло обов'язку щодо прийняття відповідного рішення про виплату або про відмову у виплаті такого спірного страхового відшкодування, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги потерпілої особи, але не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище правових норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 23/279 від 28.08.2012, в той час як частиною 3 ст. 82 ГПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017, тобто станом на дату винесення рішення у цій справі, встановлено, що обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Щодо посилань відповідача на неповідомлення його страхувальником та водієм Автомобіля 1 про спірну ДТП колегія суддів зазначає про те, що, як вже було досліджено колегією суддів в ухвалі від 15.01.2018 у цій справі про відмову у задоволенні клопотань відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, вимоги Закону зобов'язують страхувальника повідомляти страховика про ДТП в порядку та в строки відповідно до п. 33.1 ст. 33 Закону, а невиконання вказаної вимоги закону надає право страховику після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, в порядку ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто страховик (відповідач) не може відмовити у виплаті страхового відшкодування за умови неповідомлення його про ДТП страхувальником. Правові наслідки наявності такої обставини є виникнення у страховика права саме після виплати страхового відшкодування звернутися до страхувальника з регресним позовом.

Відповідно дослідження факту повідомлення або неповідомлення відповідача про спірну ДТП його страхувальником жодним чином не впливає на вирішення спору сторін по суті та, відповідно, не досліджується під час розгляду цієї справи. Вказані обставини мають досліджуватись при вирішенні спору про стягнення страховиком страхового відшкодування зі страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, в іншому судовому провадженні.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що він, у випадку неповідомлення його страхувальником про спірну ДТП, не позбавлений права звернутися до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, з регресним позовом в порядку ст. 38 Закону.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 100 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі № 910/17219/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Господарського суду міста Києва від міста Києва від 09.11.2017 у справі № 910/17219/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від міста Києва від 09.11.2017 у справі № 910/17219/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/17219/17.

Повний текст постанови складено: 01.02.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна