ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року справа № 925/1687/17 м. Черкаси

За позовом фізичної особи - підприємця Коваленка Олега Анатолійовича

до фізичної особи-підприємця Сушка Віктора Вікторовича

про стягнення 224592 грн. 76 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Рябенька Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Геращенко М.В. адвокат згідно з ордером від 25.12.2017 серія ЧК №009393 і договором про надання правової допомоги від 25.12.2017;

від відповідача: не з'явилися.

Фізична особа - підприємець Коваленко Олег Анатолійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Сушка Віктора Вікторовича (далі - відповідач) про стягнення 224592 грн. 76 коп., у тому числі: 207333 грн. основної суми боргу за поставлений товар, 13843 грн. 02 коп. пені, 1866 грн. інфляційних нарахувань і 1550 грн. 74 коп. три проценти річних. Крім того, позивач у позові просить судові витрати покласти на відповідача.

Позовна заява також містить клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за укладеним між сторонами договором поставки від 01.06.2014 №488 щодо оплати поставленого позивачем на виконання цього договору товару.

Ухвалою від 02.01.2018 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву позивача до розгляду, відкрив провадження у справі, задовольнив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначив її розгляд в судовому засіданні на 09 год. 00 хв. 30.01.2018 у приміщенні Господарського суду Черкаської області і визначив відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п'яти днів з дня одержання цієї ухвали.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце призначеного ухвалою від 02.01.2018 судового засідання з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення його представнику 15.01.2018 поштового відправлення із вищевказаною ухвалою суду. Проте відповідач чи його представник у судове засідання 30.01.2018 не явилися, заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов до господарського суду не подали, що не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши справу у судовому засіданні, яке відбулося 30.01.2018 за участю представника позивача, у порядку спрощеного позовного провадження, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2014 року позивач, як постачальник, і відповідач, як покупець, уклали між собою договір поставки №488 (а. с. 9,10, далі - договір №488), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався протягом дії даного договору поставляти і передавати у власність покупцю, а покупець - приймати і вчасно оплачувати товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору №488 постачальник зобов'язався поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, остаточно погодженими сторонами у видаткових накладних, які є невід'ємними частинами даного договору.

У п. 2.1 договору № 488 його сторони передбачили, що погодження ними кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантаження, які є невід'ємними складовими даного договору, без складання специфікацій.

Пункт 3.1 договору №488 передбачає, що оплата поставленого товару проводиться покупцем при отриманні товару. Дата отримання товару зазначається в накладній на товар.

Пунктом 8.2 договору №488 встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати товару покупець за вимогою постачальника сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня, за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 8.3 договору №488 у разі прострочення платежу боржник на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

У розділі 10 договору №488 його сторони передбачили такі пункти:

10.1. Договір вступає в дію з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін.

10.2. Договір діє до 31 грудня поточного року (року протягом якого був укладений договір) включно.

10.3. У разі відсутності до дати закінчення чергового строку дії договору офіційного письмового повідомлення рекомендованим листом від будь - якої із сторін до іншої сторони про небажання продовжувати договірні відносини, строк дії даного договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного року включно.

10.4. У разі, якщо на момент закінчення чергового строку дії договору та наявності заяви від однієї із сторін про небажання продовжувати подальші договірні відносини сторонами не виконані будь - які взаємні зобов'язання, договір продовжує діяти до виконання сторонами всіх взаємних зобов'язань і проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Позивач на виконання договору №488, строк дії якого відповідно до його розділу 10 щорічно продовжувався, у період з січня 2016 року по квітень 2017 року передав відповідачу, а останній прийняв у власність за вказаними у позові і поданими з ним видатковими накладними (а. с. 11-44) товар на суму 207333 грн.

Відповідач в порушення своїх зобов'язань за договором №488 прийнятий ним від позивача за вказаними видатковими накладними товар у сумі 207333 грн. не оплатив.

За порушення встановленого п. 3.1 договору №488 строку оплати товару позивач на підставі п. 8.2 та п. 8.3 договору №488 та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України договору нарахував відповідачу до сплати на суму боргу 207333 грн. за період прострочення з 01.10.2017 по 31.12.2017:

- 13843 грн. 02 коп. пені, 1866 грн. інфляційних нарахувань та 1550 грн. 74 коп. три проценти річних.

На день прийняття господарським судом цього рішення відповідач борг у сумі 207333 грн. та нараховані позивачем суми пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не сплатив.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 1.7 своєї постанови від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснив, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд дійшов до таких висновків.

Відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань, що виникли з господарського договору поставки від 01.06.2014 №488, щодо оплати прийнятого ним від позивача за вказаними у позові видатковими накладними товару в установлений цим договором строк у сумі 207333 грн. і тим самим порушив права позивача на своєчасне одержання плати за товар у вказаній сумі.

Отож позивач в порядку захисту своїх порушених прав вправі вимагати від відповідача виконання своїх зобов'язань в натурі шляхом стягнення з нього на свою користь боргу у сумі 207333 грн., передбаченої п. 8.2 договору №488 пені, а також передбачених п. 8.3 договору №488 та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Відповідно до п. 3.1 договору №488 і ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відповідач зобов'язаний був оплачувати поставлений позивачем товар у день його прийняття за видатковими накладними. Відповідно передбачену пунктами 8.2 та 8.3 договору №488 і ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальність відповідача за невиконання грошового зобов'язання з оплати прийнятого ним товару позивач мав право застосовувати починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару за конкретною видатковою накладною.

Пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань, яка на відміну від інфляційних нарахувань і трьох процентів річних є штрафною санкцією, позивач в силу ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України мав право нарахувати відповідачу лише протягом шести місяців починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару за кожною із вказаних у позові видаткових накладних.

Станом на 01.10.2017 - перший день періоду прострочення, за який позивач нарахував відповідачу стягувану суму пені, встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк для нарахування штрафних санкцій сплив за усіма вказаними у позові видатковими накладними, крім останньої видаткової накладної від 12.04.2017 №12254 на суму 4700 грн., за якою останнім днем цього шестимісячного строку є 12.10.2017.

Отож із нарахованої позивачем відповідачу за період прострочення з 01.10.2017 по 31.12.2017 пені у сумі 13843 грн. 02 коп. позивач в силу ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України має право на стягнення з відповідача лише 38 грн. 63 коп. пені за період прострочення з 01.10.2017 по 12.10.2017 в оплаті товару вартістю 4700 грн., поставленого за видатковою накладною від 12.04.2017 №12254. Решта стягуваної суми пені нарахована позивачем поза встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячним строком для нарахування штрафних санкцій.

Стягувані суми інфляційних нарахувань і трьох процентів річних, нараховані позивачем від суми боргу 207333 грн. за період прострочення з 01.10.2017 по 31.12.2017, не перевищують фактичних сум цих нарахувань та процентів річних, на стягнення яких з відповідача у даному випадку позивач має право.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення 207333 грн. основного боргу за поставлений товар, 38 грн. 63 коп. пені, 1866 грн. інфляційних нарахувань і 1550 грн. 74 коп. трьох процентів річних.

Позивач за платіжним дорученням від 26.12.2017 № сплатив за подання позову 3368 грн. 89 коп. судового збору

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню 3161 грн. 83 коп. витрат на сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Сушка Віктора Вікторовича (АДРЕСА_1, 20603, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця Коваленка Олега Анатолійовича (АДРЕСА_2, 18001, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) - 207333 грн. основного боргу, 38 грн. 63 коп. пені, 1866 грн. інфляційних нарахувань, 1550 грн. 74 коп. три проценти річних і 3161 грн. 83 коп. витрат на сплату судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено і підписано 31.01.2018.

СУДДЯ М.В. Дорошенко