ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м.Дніпро

справа № 904/8731/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Чус О.В.,

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2017 (суддя Євстигнеєва Н.М. повний текст складено 23.11.2017) у справі

за позовом дочірньої компаній "Газ України" НАК "Нафтогаз Україна", м.Київ

до публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м.Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 1 059 620,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" заборгованість у розмірі 1 059 620,59 грн, з яких: інфляційні збитки у розмірі 1 050 687,02 грн.; 3 % річних у розмірі 8 933,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконанням відповідачем умов договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2016 від 20 грудня 2010 року в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 стягнуто з ПАТ "Дніпрогаз" на користь ДК "Газ України" 39 673 389,87 грн. - основного боргу за спірним договором, 1 498 820, 99 грн. - пені, 1 598 408,76 - інфляційних втрат (за період лютий 2011 року - квітень 2012 року), 1 703 994,70 грн. - 3% річних (11.02.2011 по 11.10.2011 включно) та 64 380,00 грн. судового збору.

В процесі виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 між сторонами укладено мирову угоду, яку затверджено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012.

У зв'язку з тим, що мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні та, в свою чергу, не припиняє зобов'язання за договором та з урахуванням того, що, відповідно до положень ст. 534 ЦК України, відповідач погасив спочатку пеню в розмірі 1 498 820, 99 грн та лише з 30.07.2013 платежі які надходили від відповідача зараховувались на погашення суми основного боргу, таким чином позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат (за вересень 2014 року) та 3% річних (за період 28.09.2014 - 30.09.2014) відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням платежів здійснених відповідачем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2017 у даній справі в задволенні позову відмовлено.

Зазначене рішення мотивовано посиланням на те, що внаслідок укладення сторонами мирової угоди від 07.12.2012 зобов'язання боржника за договором не є простроченими, а, відтак, відсутні підстави для нарахування за цей період встановленого законом (ст.625 ЦК України) індексу інфляції і трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

У поданій апеляційній скарзі Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник вважає, що мирова угода укладена на стадії виконання судового рішення, не може вважатися правочином у цивліьно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України.

На думку скаржника, мирова угода затверджена в позовному провадженні на підставі ст.121 ГПК України на стадії виконання судового рішення, спрямована виключно на виконання такого рішення, як наслідок, визнання мирової угоди затвердженої на стадії виконання судового рішення підставою для новації неправомірно скасовує відповідне судове рішення, яке набрало законної сили та яким стягнуто з боржника кошти за додатковими зобов'язаннями.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду залишити без змін.

Відповідач зазначає, що уклавши мирову угоду, сторони змінили порядок та строки погашення заборгованості за договором, тобто відбулася новація зобов'язання, у зв'язку з цим прострочення виконання грошового зобов'язання матиме місце у випадку порушення відповідачем графіку погашення заборгованості, встановленого п.4 мирової угоди.

Визначений сторонами порядок розрахунків ПАТ "Дніпрогаз" не порушений, тобто погоджені сторонами умови виконуються належним чином, у зв'язку з чим підстави для нарахування 3% річних та інфляційних відсутні.

16.01.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2018.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

20.12.2010 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та відкритим акціонерним товариством "Дніпрогаз" (покупець) укладено договір №06/10-2016 про закупівлю природного газу за державні кошти, за умовами якого постачальник зобовязується поставити покупцеві в 2011 природний газ виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а покупець зобовязується прийняти та оплачувати природний газ на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1 додаткової угоди від 28.01.2011 №1 сторонами змінено назву договору на договір поставки природного газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 стягнуто з публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 39 673 389,87 грн. основного боргу за поставлений природний газ, 1 498 820,99 грн. пені, 1 703 994,70 грн. 3% річних, 1 598 408,76 грн. інфляційних втрат; 64 380,00 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Мотивувальна частина зазначеного рішення свідчить про те, що інфляційні втрати стягнуто за період з лютого 2011 року по квітень 2012 року, 3% річних за період з 11.02.2011 по 11.10.2011.

08.10.2012 на виконання рішення господарського суду від 14.08.2012 видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського Дніпропетровської області від 25.12.2012 затверджено мирову угоду від 07.12.2012, укладену між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та публічним акціонерного товариством "Дніпрогаз".

Пунктом 4 мирової угоди передбачено, що боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 44 474 614,32 грн, вказану у п.1 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Сторони домовились, що у січні 2013 року підлягає до сплати 247 081,31 грн, з лютого 2013 року по грудень 2027 року по 247 081,19 грн. щомісяця.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторони повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.)

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правова позиція Верховного Суду України, наведена у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 та від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України не є штрафними санкціями (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі № 6-42цс11).

Підставою застосування передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 стягнуто з відповідача 39 673 389,87 грн основного боргу, 1 498 820,99 грн пені, 1 703 994,70 грн 3% річних, 1 598 408,76 грн інфляційних, 64 380,00 грн судового збору.

07.12.2012 між сторонами укладено мирову угоду, якою змінено, в тому числі, і порядок сплати основного боргу за договором, та розстрочено його оплату до грудня 2027 року відповідно до погодженого сторонами графіку.

Зазначену мирову угоду затверджено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 по справі №36/5005/6053/2012.

У пункті 4 мирової угоди сторони погодили, що боржник (ПАТ "Дніпрогаз") зобов'язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 44 474 614,32 грн (що включає заборгованість за договором, втрати від інфляції, три відсотки річних та пеню), шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача (позивача) у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Пунктом 12 мирової угоди передбачено, що боржник зобов'язується відшкодувати стягувачу збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого п.4 цієї мирової угоди.

Таким чином, уклавши за взаємною згодою мирову угоду, яку в подальшому затверджено у судовому порядку, сторони встановили розмір щомісячного платежу, який сплачується протягом погодженого періоду, строк його сплати, а також відповідальність за його порушення у вигляді відшкодування позивачу збитків у разі невиконання або неналежного виконання ПАТ "Дніпрогаз" зобов'язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого мировою угодою.

Внаслідок укладення сторонами мирової угоди від 07.12.2012 зобов'язання боржника за договором не є простроченими, а, відтак, відсутні підстави для нарахування за цей період встановленого законом (ст.625 ЦК України) індексу інфляції і трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 05.10.2017 у справі №904/8688/16 та постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №3-1276г15.

Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" зобов'язання за мировою угодою та за договором виконує належним чином.

Так, відповідно до погодженого сторонами графіку з січня 2013 року по вересень 2017 року ПАТ "Дніпрогаз" сплатило 14 148 007,95 грн., що підтверджується реєстром платежів з зазначенням банківських реквізитів платіжних доручень.

Відповідно до ч.1 ст.598, ст.ст.599,600,604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Водночас, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, за період такого розстрочення або відстрочення.

Зміст ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди свідчить про те, що фактично сторони домовилися про розстрочку виконання рішення суду.

Враховуючи, що визначений сторонами порядок розрахунків відповідачем не порушений, тобто погоджені сторонами умови виконуються належним чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує, що ч.2 ст.604 ЦК України передбачає припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Таким чином, ознакою новації є укладення між тими ж сторонами нового зобов'язання (новація), що і є підставою для припинення попереднього зобов'язання.

Отже, укладення мирової угоди щодо вимог позивача за заборгованістю, яка стягнута на підставі рішення суду, є домовленістю між сторонами щодо порядку погашення такої заборгованості, умов, строків тощо. Тобто, у даному випадку відбулася заміна первісного зобов'язання новим (новація), оскільки умовами мирової угоди передбачалося, що виконання зобов'язань за цією мировою угодою здійснюється в установлений нею строк.

Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України сума індексу інфляції та 3% річних стягується за вимогою кредитора у разі прострочення виконання грошового зобов'язання є додатковим до основного зобов'язання, а згідно ч.4 ст.604 новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані із первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.275,277,281,282 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2017 у справі №904/8731/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 26.01.2018.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_1