ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.01.2018 р. Справа№ 914/3482/15

За скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа капітал», м. Львів

на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції - ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2017р.

по справі № 914/3482/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ідеа Капітал, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудінвест, м.Хмельницький

про стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобовязань

Cуддя Мороз Н.В.

при секретарі Бурак М.П.

за участю представників сторін:

від скаржника (стягувача) н/з

від органу державної виконавчої служби ОСОБА_2

від боржника н/з

Суть спору:

На розгляд господарського суду Львівської області подано скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ідеа Капітал на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції - ОСОБА_1 по справі №914/3482/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ідеа Капітал, м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудінвест, м. Хмельницький про стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобовязань.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2017р. скаргу прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.01.2018р.

Для всебічного, повного та обєктивного вирішення поданої скарги, розгляд скарги відкладався ухвалою суду від 16.01.2018р.

В судове засідання 24.01.2018р. представник скаржника (стягувача) не зявився, вимоги ухвали суду від 16.01.2018р. не виконав. Однак, 22.01.2018р. на поштову адресу господарського суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

Представник органу державної виконавчої служби в судове засідання зявився. Вимоги ухвали суду від 16.01.2018р. не виконав.

Представник боржника в судове засідання не зявився.

Згідно ч.2. ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши скаргу, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив:

04.09.2015р. Постійно діючим третейським судом при Львівській Торгово-промисловій палаті прийнято рішення по справі №63, згідно якого позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ідеа Капітал до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудінвест про стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобовязань задоволено частково та вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» заборгованість за кредитним договором №08/05 від 15.02.2008 в сумі 11932301,34 грн. суми кредиту, що підлягає достроковому поверненню; 2244553,35 грн. - простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами: 17153,41 грн. - простроченої заборгованості за комісією за управління кредитом; 28204,16 грн. пені за несвоєчасне повернення суми кредиту; 88441,06 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами; 892,56 грн. - пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту: 5000,00 гривень витрат по сплаті третейського та реєстраційного збору.

На розгляд господарського суду Львівської області 02.10.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ідеа Капітал було подано заяву про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 10.11.2015р. по справі №914/3482/15 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ідеа Капітал про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Львівській Торгово-Промисловій палаті від 04.09.2015р. у справі №63 задоволено.

10.11.2015р. на виконання ухвали господарського суду від 10.11.2015р., яка вступила в законну силу 10.11.2015р. видано наказ по справі №914/3482/15 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» заборгованість за Кредитним договором №08/05 від 15.02.2008 в сумі: 11932301,34 грн. суми кредиту, що підлягає достроковому поверненню; 2244553,35 грн. - простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами; 17153,41 грн. - простроченої заборгованості за комісією за управління кредитом; 28204,16 грн. - пені за несвоєчасне повернення суми кредиту; 88441,06 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами; 892,56 грн. - пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту; 5000,00 гривень - витрат по сплаті третейського та реєстраційного збору. Наказ дійсний для предявлення до виконання до 10.11.2016р.

Як вбачається з долучених до скарги документів, 24.03.2017р. державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52227358 з виконання наказу господарського суду Львівської області виданого 10.11.2015р. по справі №914/3482/15.

29.11.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 2,5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (копія постанови в матеріалах справи). З вказаної постанови вбачається, що державним виконавцем накладався арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та оголошувалась заборона відчуження майна. Державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутнє рухоме майно, а на відкритих в банку рахунках, на які накладено арешт, відсутні кошти. Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_3 було утворено при відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ виконавчу групу з виконання наказу. В подальшому було встановлено, що за адресами зареєстрованого за боржником нерухомого майна, житлових приміщень не виявлено, а наявний за адресами торгівельний комплекс не належить боржнику.

Не погоджуючись з діями державного виконавця, стягувач подав скаргу до суду на дії (бездіяльність) державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на незаконність оскаржуваної постанови, оскільки вона прийнята з порушенням норм ст. 36 та ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник стверджує, що державним виконавцем не вчинено жодних дій для встановлення місцезнаходження та розшуку боржника, що стало порушенням ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, на думку скаржника державним виконавцем було порушено порядок здійснення виконавчого провадження, оскільки не проводилася повторна перевірка майнового стану боржника, як передбачено ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, інформація про майновий стан боржника вказана в оскаржуваній постанові не є актуальною.

Відповідно до вимог скарги, скаржник просить визнати дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції ОСОБА_1, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2017р. незаконними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2017р. у виконавчому провадженні №52227358, винесену Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 341 ГПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Як вбачається з матеріалів скарги та не заперечується сторонами, оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу №52227358 від 29.11.2017р. була направлена державним виконавцем стягувачу 30.11.2017р. та отримана останнім 04.12.2017р. Скарга була скерована на адресу господарського суду Львівської області 08.12.2017р., що вбачається з поштового штемпеля про відправку на конверті. Відтак, скаржником дотримано передбачений ст.341 ГПК України десятиденний строк на оскарження дій органу державної виконавчої служби.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у самостійному порядку, регламентований Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.4. ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Як встановлено судом, постановою від 29.11.2017р. ВП №52227358 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 повернуто стягувачу виконавчий документ з виконання наказу господарського суду Львівської області виданого 10.11.2015р. по справі №914/3482/15, на підставі п.п. 2,5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

У відповідності до ч.2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Згідно ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2017р. вбачається, що державним виконавцем накладався арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та оголошувалась заборона відчуження майна, здійснювались виходи за адресою місця знаходження боржника та за адресами знаходження нерухомого майна боржника, проте, ні боржника, ні нерухомого майна боржника державним виконавцем виявлено не було. Державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутнє рухоме майно, а на відкритих в банку рахунках, на які накладено арешт, відсутні кошти. Проте, в оскаржуваній постанові немає відомостей про повторні перевірки державним виконавцем майнового стану боржника, у відповідності до вимог ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», також, відсутні відомості про розшук державним виконавцем боржника, майна боржника шляхом подання запитів до відповідних органів, установ чи іншими методами, передбаченими ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», що стало підставою звернення стягувача до господарського суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Нідченко Д.Є., яким було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно ч.2 ст. 74 ГПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У відповідності до ч. 4 ст. 80 ГПК України передбачено, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 двічі на вимогу ухвал суду від 14.12.2017р. та 16.01.2018р. не подано матеріалів виконавчого провадження, зокрема, доказів проведення повторних перевірок щодо виявлення рахунків боржника та рухомого і нерухомого майна боржника. Також, не подано доказів звернення державного виконавця із запитами до відповідних органів з метою розшуку боржника чи майна боржника. Крім того, до суду не надходило письмового повідомлення, у відповідності до ст. 80 ГПК України, про неможливість подання державним виконавцем доказів.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 81 ГПК України, будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 9 ст. 81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд звертає увагу, що згідно вимог ч.1 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

За таких обставин, розглянувши справу за наявними у ній доказами, враховуючи відсутність спростовуючих доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів скаржника (стягувача) щодо протиправності дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, що полягали у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №52227358 від 29.11.2017р. та визнання недійсною постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу №52227358 від 29.11.2017р. з примусового виконання наказу № 914/3482/15 від 10.11.2015р. господарського суду Львівської області.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У відповідності до приписів п. 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів" (у відповідній редакції) у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватись положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Статтею 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до норм ст. 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 1 ст.18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Таким чином, рішення господарського суду є обов'язковим для виконання, а його виконання є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, повернення виконавчого документа стягувачу без належного виконання державним виконавцем своїх обовязків щодо розшуку боржника та майна боржника, передбачених ст.ст. 36, 48 Закону України «Про виконавче провадження», виключає можливість виконання судового рішення, є неправомірним та таким, що суперечить вищевказаним законодавчим вимогам.

У відповідності до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» (чинного на момент вчинення оскаржуваної процесуальної дії), працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог ч.1. ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно приписів п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 розяснено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом, то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Суд звертає увагу, що органом державної виконавчої служби не спростовано обставин та вимог, викладених у скарзі скаржником, не надано на вимогу суду жодних належних та допустимих доказів про інші обставини ніж ті, що встановлені в ході вирішення даної скарги, а відтак, вимоги викладені в скарзі підлягають задоволенню повністю.

Згідно положень п.9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. №9, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Як передбачено ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст. 234, 339, 340, 342, 343 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідеа капітал» від 07.12.2017р. вих. №2017/12/07-1 - задоволити повністю.

2. Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №52227358 від 29.11.2017р.

3. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу №52227358 від 29.11.2017р. з примусового виконання наказу № 914/3482/15 від 10.11.2015р. господарського суду Львівської області.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 29.01.2018р.

Суддя Мороз Н.В.