ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

22 січня 2018 року Справа № 915/340/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника стягувача: ОСОБА_1 дов. б/н від 26.04.2016,

представників скаржника: ОСОБА_2 дов. №01/724 від 27.04.2017,

представник державної виконавчої служби: ОСОБА_3 посв. №007 дійсне до 01.08.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу: Комунального підприємства Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство на дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду у справі №915/340/14

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м.Київ, вул.Ветрова, 3) в особі ВП Южно-Українська АЕС (55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, Промзона, а/с20),

до відповідача: Комунального підприємства Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство (55000, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул.Дружби народів, 8),

про: стягнення заборгованості 11434424,57 грн.,

особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 27/1), -

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» звернулось до Господарського суду Миколаївської області зі скаргою №03/19 від 05.01.2018 зі скаргою на дії Державної виконавчої служби, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову, винесену 19.12.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, про арешт коштів, що перебувають у касах боржника ОСОБА_4 підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» (реєстраційний номер виконавчого провадження №55397798), в частині виконання ухвали, винесеної 18.09.2014 Господарським судом Миколаївської області в справі №915/340/14;

- зняти арешт з коштів, що перебувають у касах Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», накладений постановою від 19.12.2017, винесеною старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 (реєстраційний номер виконавчого провадження №55397798), в частині виконання ухвали, винесеної 18.09.2014 Господарським судом Миколаївської області в справі №915/340/14;

- визнати протиправною та скасувати постанову, винесену 18.12.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3С, про арешт коштів боржника (реєстраційний номер виконавчого провадження №55397798), в частині виконання ухвали, винесеної 18.09.2014 Господарським судом Миколаївської області в справі №915/340/14, щодо стягнення виконавчого збору в сумі 899819,76 грн.

В обґрунтування поданої заяви, скаржник зазначає, що державний виконавець незаконно наклав арешт на грошові кошти, що містяться у касах боржника, оскільки до винесення постанови про арешт таких коштів опис майна (грошових коштів) державним виконавцем не здійснювався та подальше вилучення зі складанням акту вилучення готівки не проводилось, чим державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

До того ж, скаржник зазначає, що в частині виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 18.09.2014 у справі №915/340/14 (як виконавчого документа) державним виконавцем в оскаржуваних постановах було визначено стягнення боргу 8998197,54 грн. та виконавчого збору 899819,76 грн. Однак, при цьому державним виконавцем не враховано, що виконавчий збір вже було стягнуто раніше в повному обсязі, що підтверджується постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 у виконавчому провадженні №43936002 по виконанню наказу Господарського суду Миколаївської області виданого 02.06.2014 у справі №915/340/14, а саме відповідно постанови від 22.08.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови від 20.10.2014 про закінчення виконавчого провадження.

17.01.2018 стягувачем до суду подано відзив на скаргу, в якому він просить суд у задоволенні скарги відмовити, оскільки постанови повністю відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з чим вимога про зняття арешту з коштів що перебувають у касах скаржника не може бути задоволена.

19.01.2018 від Державної виконавчої служби до суду надійшов відзив на скаргу, в якому ДВС проти доводів скаржника заперечує, вказуючи на те, що оскаржувані постанови винесені державним виконавцем у повній відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників сторін та представника Державної виконавчої служби, суд дійшов наступних висновків.

15.05.2014 Господарським судом Миколаївської області по справі №915/340/14 стягнуто з Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» 10098797,06 грн. основного боргу, 30260,86 грн. збитків від інфляції, 140431,69 грн. 3% річних, 218688,94 грн. пені, 353457,84 грн. штрафу та 73080,00 грн. судового збору.

02.06.2014 на виконання вказаного рішення Господарським судом Миколаївської області було видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.09.2014 у справі №915/340/14 було затверджено мирову угоду №82 від 06.08.2014 (надалі Мирова угода №82) укладену між сторонами за виключенням пунктів 1.3 та 2.6.

У вказаній ухвалі судом зазначено, що остання набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а саме з 24.09.2014, є виконавчим документом у розумінні п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» та дійсна для предявлення державному виконавцю до примусового виконання протягом одного року.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Мирової угоди №82 предметом цієї Мирової угоди було встановлення порядку добровільного погашення Боржником заборгованості відповідно до рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.05.2014 у справі №915/340/14. Змістом цієї мирової угоди є надання Боржнику розстрочки погашення заборгованості у виконавчому провадженні у справі №915/340/14.

Пунктами 2.1, 2.2 Мирової угоди №82 сторони погодили, що сума заборгованості, яка підлягає погашенню згідно Графіку погашення заборгованості, становить 1091476,39 грн. Боржник зобовязується суму заборгованості, зазначену в п.2.1 цієї мирової угоди, сплатити у повному обсязі шляхом щомісячного перерахування боргу на рахунок стягувача згідно Графіка погашення заборгованості. Розділом 4 Мирової угоди №82 сторони встановили Графік погашення заборгованості рівними місячними платежами по 53503,51 грн. в період з серпня 2014 року по липень 2031 року включно.

У звязку із затвердженням ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.09.2014 у справі №915/340/14 укладеної між сторонами Мирової угоди №82, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 було закінчено виконавче провадження №43936002 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 02.06.2014 у справі №915/340/14. В даній постанові зазначено, між іншим зазначено, що виконавчий збір та витрати стягнуто у повному обсязі.

В пункті 2.5 Мирової угоди №82 сторони домовились, що у разі порушення умов цієї Мирової угоди стосовно строків погашення заборгованості (затримка внесення платежу більше, як на два місяці), Графік погашення заборгованості змінюється наступним чином: боржник зобовязується погасити всю залишкову суму заборгованості на протязі 10 днів, які вираховуються з моменту спливу строку внесення платежу, передбаченого цією Мировою угодою.

Пунктом 2.7 Мирової угоди №82 сторони оговорили, що у випадку непогашення боргу в 10-денний строк в повному обсязі в порядку, зазначеному в п.п.2.5, 2.6 Мирової угоди, стягувач звертається із заявою про відкриття виконавчого провадження на суму залишкової заборгованості або з позовом про зобовязання виконати Мирову угоду.

14.12.2017 стягувач звернувся до Державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового стягнення залишкової суми заборгованості по Мировій угоді №82, у сумі 8998197,54 грн., у звязку з невиконанням її умов боржником. До того ж, стягувач в своїй заяві просив накласти арешт на майно боржника, а також на грошові кошти боржника у межах суми боргу, що належать боржнику та містяться на всіх його рахунках, які відкритті та будуть відкриті у банківських установах та у касах боржника, де приймаються комунальні платежі від населення.

18.12.2017 постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження №55397866 з виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 18.09.2014 у справі №915/340/14 на суму 8998197,54 грн.

18.12.2017 постановою того ж державного виконавця виконавче провадження №55397866 на підставі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» було приєднане до зведеного виконавчого провадження №55397798.

В рамках зведеного виконавчого провадження №55397798 з примусового виконання ухвал Господарського суду Миколаївської області від 15.09.2014 у справі №915/361/13-г, від 18.09.2014 у справі №915/340/14, від 11.09.2017 у справі №12/179/10, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 від 19.12.2017 накладено арешт на грошові кошти, що містяться у касах боржника, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору витрат виконавчого провадження, штрафів у загальній сумі 35739461,14 грн.

До того ж, в рамках того ж зведеного виконавчого провадження, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 від 18.12.2017 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім суми коштів, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у загальній сумі 35739461,14 грн.

Не погоджуючись з вказаними діями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України КП Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» оскаржило їх до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Нормами п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

При поданні заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем були зазначені рахунки боржника та місцезнаходження каси підприємство та заявлено про накладення на них арешту.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У даному випадку, державним виконавцем було обрано такий порядок звернення стягнення на майно боржника як винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника, у т.ч. каси підприємства.

Відповідно до положень п.3 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, виконавці в процесі виконання рішення можуть вилучати готівкові кошти у боржника в національній та іноземній валютах. При виявлені у боржника готівкових коштів виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, після чого готівкові кошти вилучаються, про що виконавець складає акт вилучення готівки. Вилучення проводиться у присутності понятих. Акт вилучення готівки складається у необхідній кількості примірників, перший з яких залишається у виконавчому провадженні, інші - вручаються боржнику або його представнику, особі, у якої вилучено, під підпис. У разі відмови боржника (його представника) від підпису про це зазначається в акті вилучення готівки.

Тобто, з викладених норм вбачається, що державний виконавець повинен виносити постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника при виявленні готівки, однак враховуючи, що державним виконавцем її виявлення не здійснювалось, то постановою від 19.12.2017 він наклав арешт на грошові кошти, що містяться у касах боржника, та належать боржнику, без їх вилучення.

Щодо посилань відповідача на необхідність безперебійного надання комунальних послуг як на підставу для зняття арешту з коштів, що знаходяться у касі підприємства, то слід зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» зняття арешту з коштів боржника не ставиться у залежність від його фінансового становища, господарської діяльності тощо. В той же час, якщо скаржник вважає, що не проведенням своєчасного вилучення готівки з каси підприємства порушується його господарська діяльність, він, за наявності правових підстав, не був позбавлений права оскаржити бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи, що після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен у повному обсязі вчиняти виконавчі дії, направлені на виконання виконавчого документа, у тому числі, здійснювати накладення арешту на кошти боржника, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця є правомірними, вчиненими у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з чим вимоги про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів, що перебувають у касах боржника, а також вимоги щодо зняття арешту з таких коштів задоволенню не підлягають.

Щодо вимог скаржника, стосовно часткового визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 від 18.12.2017 про арешт коштів боржника в частині виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 18.09.2014 у справі №915/340/14 щодо стягнення виконавчого збору в сумі 899819,76 грн., суд вважає, що такі вимоги скаржника також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вказані вимоги скаржник обґрунтовує тим, що в частині виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 18.09.2014 у справі №915/340/14 (як виконавчого документа) державним виконавцем в оскаржуваних постановах було визначено стягнення боргу 8998197,54 грн. та виконавчого збору 899819,76 грн. Однак, при цьому державним виконавцем не враховано, що виконавчий збір вже було стягнуто раніше в повному обсязі, що підтверджується постановами від 22.08.2014 та 20.10.2014, винесеними у виконавчому провадженні №43936002 по виконанню наказу Господарського суду Миколаївської області виданого 02.06.2014 у справі №915/340/14.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент винесення постанов у виконавчому провадженні №43936002 про стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів.

Відповідно до положень ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1). Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (частина 2). У разі наступних предявлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина 6).

Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України забезпечення судового процесу доказами покладено виключно на сторони у справі.

Скаржник в підтвердження стягнення з нього суми виконавчого збору у виконавчому провадженні №43936002 надав суду лише копії постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та про закінчення виконавчого провадження, однак жодним чином не підтвердив належними та допустимими доказами розмір фактично стягнутої суми виконавчого збору у виконавчому провадженні №43936002.

До того ж, оскаржуваними постановами у зведеному виконавчому провадженні №55397798 державний виконавець не здійснював фактичне стягнення виконавчого збору в сумі 899819,76 грн., як зазначає на те скаржник, а лише у відповідності до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» наклав арешти на грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 35739461,14 грн.

Керуючись ст.ст.234, 235, 343 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписано суддею 26 січня 2018 року.

Суддя М.В.Мавродієва