ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3548/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ в особі філії «Управління Укргазтехзвязок», м. Боярка

До Приватного акціонерного товариства «Пласт», м.Миронівка

про стягнення 3024,00 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м.Київ в особі філії «Управління Укргазтехзвязок» (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства «Пласт» (далі відповідач) про стягнення 3024,00 грн.

Провадження у справі №911/3548/17 порушено відповідно до ухвали суду від 30.11.2017 року та призначено справу до розгляду на 12.12.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 12.12.2017 року без поважних причин не зявився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав. Розгляд справи відкладався до 11.01.2018 року.

Як визначено п. 9 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 11.01.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Однак, відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання 11.01.2018 року не зявився, 02.01.2018 року подав до канцелярії відзив, в якому прти позову заперечував та просив розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

За загальним правилом, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У звязку з чим, в судовому засіданні 11.01.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 06.07.2015 року між Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління «УКРГАЗТЕХЗВЯЗОК» (Виконавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «ПЛАСТ» (Замовник, відповідач) був укладений Договір про надання телекомунікаційних послуг № НОМЕР_1 (далі - Договір), відповідно до якого Виконавець зобовязується надавати телекомунікаційні послуги, а Замовник оплачувати їх (п.1.1.).

Згідно з розділом 3 Договору вартість послуг, що надаються, за місяць становить 822,22 грн. (з ПДВ). Оплата за надані послуги звязку здійснюється Замовником до 20 числа місяця, наступного за місцем надання послуг на підставі рахунку-фактури та акту здачі-приймання послуг (п. 3.2).

Згідно з п. 4.1. Договору останнім числом місяця, в якому надавались послуги, Виконавець надає підписаний ним акт здачі-приймання наданих послуг Замовнику до 5-го числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. Замовник протягом 5-ти календарних днів з дати отримання акту зобов'язаний підписати його або надати мотивовану відмову від його підписання (п. 4.2.). Послуги, передбачені цим договором, вважаються наданими Виконавцем та прийнятими Замовником після підписання обома сторонами акту злачі-приймання наданих послуг (п. 4.3.).

Позивач зазначає, що на виконання своїх договірних зобовязань він надав відповідачу телекомунікаційні послуги у період з січня по березень 2017 року, що підтверджується двосторонніми актами здачі-приймання наданих послуг № 011-17- від 31.01.2017 року за січень 2017 року, № 021-17- від 28.02.2017 року за лютий 2017 року, № 031-17- НОМЕР_1 від 31.03.2017 року за березень 2017 року.

Однак, в порушення умов Договору відповідач своєчасно та в повному обсязі отримані послуги не оплатив, у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість в сумі 2466,66 грн., яку позивач просить стягнути в позові.

Позивач зазначає, що 05.05.2017 року він звертався до відповідача з Претензією № 1 (вих. №1048/19- 01), в якій вимагав сплатити заборгованість.

20.09.2017 року позивач отримав від відповідача гарантійний лист від 30.08.2017 року № 312 (вх. № 3301вх-17-765), в якому ПрАТ «ПЛАСТ» гарантувало оплату 2 466,66 грн., але станом на день подання позовної заяви заборгованість не погашена.

Також, позивач просить стягнути з відповідача за прострочення виконання грошових зобовязань з оплати наданих послуг 318,12 грн. пені, 188,13 грн. інфляційних та 51,09 грн. 3% річних від простроченої суми.

В ході розгляду справи відповідач подав відзив, в якому факт надання позивачем послуг не заперечував та не спростував. Відповідач позовні вимоги заперечував, посилаючись на неможливість сплати грошових коштів у звязку з накладенням судового арешту на належний відповідачу природний газ та накладення виконавчою службою арешту на рахунки.

Як визначено ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Таким чином, наведені відповідачем обставини лише можуть свідчити про відсутність у нього коштів, достатніх для оплати послуги, що жодним чином не звільніє від необхідності виконання зобовязання та відповідальності за таке невиконання.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 2 466,66 грн., що відповідачем не спростовано.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, позивач в позові просить стягнути з відповідача за прострочення виконання грошових зобовязань з оплати наданих послуг 318,12 грн. пені, 188,13 грн. інфляційних та 51,09 грн. 3% річних від простроченої суми.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що при несвоєчасній оплаті понад встановлений термін, вказаний у п. 3.2. Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем на виконання вимог суду надано обґрунтований розрахунок, згідно якого пеня нарахована по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не спростовано. Згідно наданого позивачем до позову розрахунку, 3% річних та інфляційні нараховані по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних в заявлених в позові сумах.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі в сплаченій позивачем сумі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Соборності, 48, код 25168700) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) в особі філії «Управління «УКРГАЗТЕХЗВ'ЯЗОК» (08153, Київська обл., м. Боярка, вул. Білогородська, 61, код 00154453) 2466,66 грн. основного боргу, 318,12 грн., 188,13 грн. інфляційного збільшення, 51,09 грн. 3% річних та 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Ю. Кошик