ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.01.2018 р. Справа№ 914/3141/16

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали

за заявою:Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра», м. Львів;
про:перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 року за нововиявленими обставинами
у справі:№ 914/3141/16
за позовом:Публічного акціонерного товариства «Іскра», м. Львів;
до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», м. Львів;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1, м. Львів;
про:визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За участю представників:

від заявника (позивача): ОСОБА_2, представник (довіреність №01/112 від 02.01.2018);

від відповідача: ОСОБА_3, представник (довіреність від 30.11.2017);

від третьої особи: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Львівський електроламповий завод «Іскра», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 року за нововиявленими обставинами у справі №914/3141/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра», м. Львів до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», м. Львів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1, м. Львів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 14.12.2017 суд прийняв заяву та призначив до розгляду на 03.01.2018. Ухвалою суду від 03.01.2018 розгляд заяви було відкладено на 15.01.2018.

Представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, відомі, клопотань про їх розяснення не заявлялося, заяв про відвід суду не поступало.

В судових засіданнях представник заявника (позивача) підтримав вимоги поданої заяви, просив задоволити.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 01.03.2017 Господарським судом Львівської області винесено рішення у справі №914/3141/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», м. Львів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1, м. Львів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вказане рішення мотивоване, зокрема, тим, що постанова Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 була чинною на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису, відтак як приватний нотаріус, так і відповідач діяли у межах норм діючого на той час законодавства.

Проте, на думку заявника, під час винесення вказаного рішення існували обставини, які мають істотне значення для даної справи, проте не були відомі заявникові. Так, 22.02.2017 року Київський апеляційний адміністративний суд у справі №826/20084/14 виніс постанову, якою визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині щодо можливості стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Вказана постанова була оскаржена в касаційному порядку та до закінчення касаційного розгляду виконання постанови було зупинено. 01.11.2017 Вищим адміністративним судом України у справі №826/20084/14 винесено ухвалу, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. Дана ухвала була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13.11.2017 року.

З огляду на наведене, підзаконний нормативний документ, який передбачав можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, визнано незаконним та нечинним. Таким чином, банк не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі.

Про зазначені обставини заявник на час розгляду судом першої інстанції справи №914/3141/16 знати не міг, а тому рішення у даній справі необхідно переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача проти заяви про перегляд рішення заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 року у справі №914/3141/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», м. Львів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1, м. Львів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 у справі №914/3141/16 рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі №914/3141/16 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд в рішенні від 01.03.2017 у справі №914/3141/16 зазначив, що п. 1.1. та п. 1.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (в редакції, викладеній постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 1 Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. (п.2 Переліку).

Також судом було встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 була чинною на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису, відтак як приватний нотаріус так і відповідач діяли у межах норм діючого на той час законодавства. Той факт, що постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» станом на момент прийняття рішення у справі оскаржується в судовому порядку жодним чином не може впливати на встановлення судом підставності вчинення нотаріусом виконавчого напису станом на 24.11.2016.

Як зазначено у заяві Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, з огляду на те, що підзаконний нормативний документ, який передбачав можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, визнано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 незаконним та нечинним, банк не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі. Про існування судового рішення заявник міг дізнатися тільки після 13.11.2017, коли в Єдиному державному реєстрі судових рішень було оприлюднено ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. Таким чином, вказана обставина є нововиявленою, яка має істотне значення та не могла бути відома заявнику на момент прийняття Господарським судом Львівської області рішення від 01.03.2017 року у справі №914/3141/16.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, викладена у розділі І Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, пунктом 9 розділу XI Перехідних положень якого встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд даної справи слід проводити за правилами нової редакції ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 2 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 321 ГПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Як встановлено судом, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:

п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»;

доповнити розділ пунктом 11 такого змісту:

« 11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобовязанням до закінчення строку виконання основного зобовязання.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобовязання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового звязку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу».

п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Вказана постанова була оскаржена в касаційному порядку. Ухвалою від 06.03.2017 у справі №826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання.

Ухвалою від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 Вищий адміністративний суд України касаційні скарги залишив без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у даній справі - без змін. Ухвала набрала законної сили 01.11.2017 року.

Як зазначалося вище, згідно п. 1 ч. 1 ст. 321 ГПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими може бути подано протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Як встановлено судом, вступна та резолютивна частини ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 06.11.2017 року.

Отже, заявник міг дізнатися про вказану вище ухвалу з 06.11.2017 року та подати відповідну заяву про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 року у справі №914/3141/16 протягом строку, починаючи з 06.11.2017 та до 06.12.2017. Від заявника заява про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 року у справі №914/3141/16 надійшла до суду 12.12.2017 року.

Доводи про необхідність ознайомлення з повним текстом ухвали від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 (який було оприлюднено 13.11.2017), судом до уваги не беруться з огляду на те, що вказаною ухвалою постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у даній справі залишено без змін, тобто, судом касаційної інстанції підтверджено законність та обґрунтованість постанови апеляційної інстанції (судом касаційної інстанції не встановлено інших фактів, ніж ті, які встановлені апеляційною інстанцією), постанова набрала законної сили 01.11.2017.

Таким чином, заявником пропущено строк, визначений п. 1 ч. 1 ст. 321 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 234, 320, 321, 325 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 року за нововиявленими обставинами у справі №914/3141/16 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 01.03.2017 року у справі №914/3141/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 235 ГПК України.

Веб-адреса сторінка суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Мазовіта А.Б.