ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2018 р. Справа № 922/3250/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.06.2017 року);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 09.01.2018 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Датагруп", м. Київ (вх.№3785Х/1-43), на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2017 року (суддя М.В. Калантай, повне рішення складено 27.11.2017 року) у справі №922/3250/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Датагруп", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телеком Україна", м. Харків

про стягнення 28043,33 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Датагруп" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телеком Україна" про стягнення 28 043,33 грн., з яких: 12 890,00 грн. основний борг, 6 399,98 грн. пеня, 7 769,35 грн. інфляційні втрати, 984,00 грн. 3% річних, нарахованих у звязку з неналежним виконанням умов договору №IP/1-0180 про надання телекомунікаційних послуг від 01.12.2014 в частині оплати послуг наданих у лютому 2015 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2017 року у справі №922/3250/17 (суддя Калантай М.В.) в позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд необґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність доводів Позивача про наявність у Відповідача заборгованості за Договором за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року, оскільки послуги за період з 01.02.2015 року до 25.02.2015 року відповідачем оплачені шляхом внесення авансового платежу 25.12.2014 року.

Вказує, що судом не надано оцінки тій обставині, що Відповідач при здійсненні платежів 25.12.2014 року у призначенні платежу вказав: у першому платежу на суму 12 890, 00 грн. - сплата за телекомунікаційні послуги за 12/2014 та у другому платежу на 12 890, 00 грн. - сплата за телекомунікаційні послуги за 01/2015. Таким чином, відповідач підтвердив, що він здійснив оплату за два розрахункові періоди: за грудень 2014 року та січень 2015 року, що підтверджує відсутність оплати за лютий 2015 року.

Таким чином, апелянт вважає, що при внесенні двох платежів 25.12.2014 року по 12 890, 00 грн. відповідачем здійснено оплату за грудень 2014 року та січень 2015 року, оплата послуг за період з 01.02.2015 року до 25.02.2015 року відповідачем не здійснювалась.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.01.2018 року.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№254 від 10.01.2018 року) в якому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Позивач надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№519 від 16.01.2018 року), в якому вважає заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги.

В судовому засіданні 17.01.2018 року представник позивача підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2014 року між позивачем, як оператором, та відповідачем, як абонентом, укладено договір №ІР/1-0180 про надання телекомунікаційних послуг (далі за текстом - Договір), за умовами якого оператор зобов'язався надавати абоненту послуги (телекомунікаційні послуги з доступу до мережі Інтернет та/або інші телекомунікаційні послуги (основні, додаткові) вказані в замовленнях на послуги), а абонент зобов'язався приймати послуги, та сплачувати належні за Договором та замовленнями на послуги платежі.

Згідно Договору відповідач здійснив перерахування позивачу грошових коштів в розмірі 25780,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2 від 25.12.2014 на суму 12890,00грн. та №3 від 25.12.2014 на суму 12890,00грн.

Вказані кошти були зараховані позивачем за два місяці, тобто за період з 01.12.2014 по 31.01.2015.

В подальшому платежі за Договором відповідачем не здійснювалися.

28 січня 2015 року відповідач передав менеджеру позивача ОСОБА_3 лист №287 від 27.01.2015, в якому зазначив, що з 26.01.2015 він не має можливості використовувати телекомунікаційні послуги, оскільки не має прямого підключення до мереж позивача, у зв'язку з чим просив розірвати договір з 30.01.2015. Також, позивач зазначив, що послуги оплачені авансом на два місяці з дня оплати згідно пунктів 3.15, 3.19 Договору №ІР/1-0180 від 01.12.2014.

В матеріалах справи відсутні докази реагування позивача на вказаний лист. Згідно пояснень його представника в судовому засіданні, цей лист дійсно був отриманий менеджером ПрАТ "Датагруп", однак канцелярією підприємства не реєструвався.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 05.03.2015 №90, в якій вимагав сплатити послуги за Договором за період з 01.02.2015 по 28.02.2015 у розмірі 12890,00грн., а у випадку несплати цих коштів до 09.03.2015 у повному обсязі просив вважати Договір припиненим з 10.03.2015.

Також позивач направив відповідачу претензію №1 від 23.06.2017 (вих.№34551), в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 18882,22грн., у тому числі 12890,00грн. основного боргу та 5992,22грн. пені. При цьому, позивач стверджував, що заборгованість відповідача виникла за послуги, надані в березні 2015 року.

Позивач у відповіді №51 від 25.07.2017 на претензію зазначив, що Договір припинив свою дію з 01.03.2015 згідно листа ТОВ "Телеком Україна" №287 від 27.01.2015. Отже, оскільки Договір з березня 2015 року не діяв, послуги у березні 2015 році не отримувалися, підстави для їх оплати відсутні.

Посилаючись на те, що відповідачем не було сплачено вартість послуг, наданих згідно Договору у лютому 2015 року, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 12890,00грн. основного боргу, 6399,98грн. пені, 7769,35грн. інфляційного нарахування суми заборгованості, 984,00грн. 3% річних.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, з огляду на те, що послуги за період з 01.02.2015 до 25.02.2015 відповідачем оплачені шляхом внесення авансового платежу 25.12.2014, а надання послуг за відсутності авансових платежів по особовому рахунку абонента, у тому числі за період з 25.02.2015 по 28.02.2015, не відповідає умовам Договору та замовлення на послуги від 01.12.2014. Крім того, згідно повідомлення відповідача №287 від 27.01.2015, яке позивачем не спростовано, ТОВ "Телеком Україна" після 26.01.2015 не мав технічної можливості використовувати послуги за Договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, суд зауважує, що згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, сторони зобов'язані при виконанні своїх договірних зобов'язань користуватися умовами, що містяться в укладених ними договорах.

Так, в Договорі №ІР/1-0180 про надання телекомунікаційних послуг від 01.12.2014 сторонами визначено, що замовлення на послуги (замовлення) - документ, який визначає: технічні характеристики послуг, місце отримання послуг (адресу включення), перелік та вартість робіт (за необхідності) та послуг тощо, який складається та підписується сторонами для кожної адреси включення окремо у вигляді Додатків № 1.. .№ п. до Договору.

Відповідно до пункту 2.1.2 Договору оператор зобов'язався почати надання абоненту послуг за замовленням з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (якщо замовлення на послуги передбачає виконання робіт), або з дати, вказаної в замовленні на послуги (якщо замовлення на послуги не передбачає виконання робіт), але в будь-якому випадку не раніше дати введення в експлуатацію будинку, в якому знаходиться місце отримання послуг (адреса включення).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що вартість робіт (за наявності), послуг та розмір плати за користування обладнанням (за наявності) зазначаються в замовленнях на послуги. Щомісячна абонентська плата за перший місяць надання послуг за замовленням, плата за користування обладнанням (за її наявності в замовленні) за перший місяць користування обладнанням, вартість робіт (за їх наявності в замовленні), разові платежі, що входять у вартість послуг за замовленням (за їх наявності в Замовленні), сплачуються абонентом протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого замовлення.

Згідно пункту 3.3 Договору за наявності в замовленні авансу, абонент вносить аванс, в розмірі не меншому, аніж передбачений замовленням, на свій особовий рахунок в порядку передоплати за поточний календарний місяць. Оператор протягом кожного календарного місяця надання послуг за таким замовленням вираховує з суми авансу суму щомісячних фіксованих платежів за таким замовленням (включаючи і мінімальний пакет, за наявності його в замовленні). На початку кожного місяця абонент зобов'язаний відновити розмір авансу на своєму особовому рахунку до встановленого замовленням розміру авансу. При повному вичерпанні суми авансу на особовому рахунку абонента, призупиняється надання абоненту всіх послуг за замовленням. Призупинення надання абоненту послуг в порядку даного пункту договору здійснюється оператором без попередження абонента з подальшим повідомленням абонента про причини такого призупинення.

Також 01.12.2014 сторонами було підписано замовлення на послуги з доступу до мережі Інтернет (Додаток №1 до Договору), Розділом ІІІ якого встановлено вартість послуг та вид платежу - щомісячний платіж (щомісячна абонентська плата) за надання доступу до мережі Інтернет на швидкості 200Мбит/с без обмеження по трафіку у розмірі 12890,00грн.

Оплата оператору за надання послуг проводиться у вигляді 100% передплати шляхом перерахування абонентом грошових коштів на поточний рахунок оператора. При повному витрачанні абонентом суми внесеної передплати оператор тимчасово обмежує надання послуг доступу до мережі передачі даних загального користування (Інтернет), до повного погашення абонентом заборгованості і надходження чергового платежу на поточний рахунок оператора.

Отже, Договором та підписаним сторонами замовленням на послуги визначено порядок саме авансової оплати послуг, а також узгоджено, що у випадку вичерпання суми внесеної передоплати надання послуг призупиняється до надходження чергового платежу.

При цьому, в пункті 2.2 Розділу І замовлення на послуги від 01.12.2014 сторони погодили, що послуги починають надаватись з дати надходження першого авансового платежу на рахунок оператора.

Таким чином, за умовами Договору датою початку надання послуг є саме дата внесення відповідачем авансового платежу, у даному випадку - це 25.12.2014.

Як вірно встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем внесено аванс на загальну суму 25780,00грн., що дорівнює абонентській платі за 2 місяці.

Згідно абзацу 4 пункту 71 вказаних Правил у разі надання послуг на умовах попередньої оплати після закінчення розрахункового періоду здійснюється перерахунок коштів виходячи з вартості фактично наданих послуг. У разі невикористання коштів у повному обсязі протягом розрахункового періоду вони переносяться на наступний період.

Також, пунктом 3.16 Договору сторони узгодили, що вартість послуг за перший та останній місяці їх надання розраховується шляхом ділення суми вартості послуг за один місяць на кількість днів у першому (останньому) місяці та помноженням на кількість днів фактичного надання послуг в першому (останньому) місяці.

Отже, відповідачем фактично оплачено послуги за період з 25.12.2014 (дата початку надання послуг) до 25.02.2015.

Після вичерпання суми внесеного авансу відповідно до умов пункту 3.3. Договору надання абоненту всіх послуг за замовленням підлягало призупиненню.

Обов'язок оператора, провайдера обмежувати можливість отримання споживачем послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента або досягнення визначеної договором суми шляхом тимчасового припинення надання послуг (за наявності технічної можливості) передбачений і підпунктом 32 пункту 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" умовою надання телекомунікаційних послуг є оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Отже, надання позивачем послуг за період, що не був оплачений відповідачем, не відповідає умовам Договору, замовлення на послуги та вищенаведеним вимогам законодавства.

Крім того, суд враховує, що згідно пункту 2.3.3 Договору абонент зобов'язаний у випадку виникнення несправностей, перерв в наданні послуг або несправностей в роботі обладнання, негайно повідомляти про це представників технічної підтримки оператора за телефонним номером або за електронною адресою оператора, що зазначені у відповідному замовленні.

В матеріалах справи наявний лист відповідача №287 від 27.01.2015 про те, що з 26.01.2015 у нього відсутня можливість використовувати телекомунікаційні послуги, оскільки немає прямого підключення до мереж позивача. Даний лист отриманий менеджером позивача 28.01.2015.

Відповідно до пункту 2.1.7 Договору оператор зобов'язаний у разі отримання від абонента повідомлення про неотримання або неякісне отримання послуг, усунути несправності та перерви в наданні послуг, несправності в роботі обладнання на умовах, встановлених в замовленнях на послуги.

Однак, позивачем не надано доказів відсутності вказаних несправностей у вказаний період або докази їх усунення.

Посилання представника позивача в судовому засіданні про надання відповідачу послуг саме з 01 числа грудня 2014 р. колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки: по-перше, позивач не надав доказів вказаного; по-друге, самі сторони узгодили в укладеному договорі та замовленні, що дата набрання чинності замовлення і що послуги починають надаватися з дати надходження першого авансового платежу на рахунок оператора. Дата надходження першого авансового платежу - 25.12.2014 р.

Таким чином, замовлення на послуги набуло чинності з 25.12.2014 р. і позивач повинен надавати послуги саме з 25.12.2014 р. по 25.02.2015 р., оскільки відповідач сплатив на поточний рахунок позивача за телекомунікаційні послуги згідно договору за два місяці.

Посилання позивача на те, що договір міг бути припинений не раніше 28.02.2015 року., а не у випадку, як стверджує відповідач, при отриманні його листа, суд вважає безпідставним, оскільки відповідач просив вважати розірваним з 30.01.2015 р. ДОГОВІР, а не ЗАМОВЛЕННЯ, який згідно з п. 6.3.2 договору та п. 55 Правил, на відміну від замовлення (п. 6.4.4. договору), є розірваним за письмовою заявою абонента у строк, що не перевищує семи календарних днів з моменту отримання оператором заяви, якщо більший строк не зазначений у заяві.

Крім того, у відповідності до п. 39 Правил позивач зобов'язаний був обмежувати можливість отримання споживачем послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента або досягнення визначеної договором суми шляхом тимчасового припинення надання послуг (за наявності технічної можливості).

Доказів відсутності технічної можливості для тимчасового припинення надання послуг позивач до господарського суду не надав.

Також, позивач не надав доказів того, що його працівник, менеджер ОСОБА_3, який отримав 28.01.2015 р. від відповідача лист №287 від 27.01.2015 р. про розірвання укладеного між сторонами договору, не був уповноважений на отримування вхідної кореспонденції Приватного акціонерного товариства "Датагруп".

Згідно пояснень представника позивача, лист №287 від 27.01.2015 дійсно був отриманий менеджером ПрАТ "Датагруп", однак канцелярією підприємства не реєструвався. Зазначене лише свідчить про неналежну організацію роботи працівників відповідача, однак не спростовує факту повідомлення відповідачем про наявність неможливості користуватися послугами за Договором, на яке позивач був зобов'язаний відреагувати.

Посилання позивача на акти №ІР/1-0180*1/201412 №ІР/1-0180*1/201501 від 31.01.2015 р. та №Р/1-0180*1/4 від 02.03.2015 р., колегія суддів вважає нікчемним, оскільки вони підписані тільки позивачем в односторонньому порядку.

Посилання позивача на те, що припинення надання послуг за письмовою заявою абонента у разі припинення дії договору є правом позивача згідно з п. 55 Правил, а не обовязком, суд вважає безпідставними, оскільки, 28.01.2015 р. позивач отримав від відповідача лист про розірвання договору та самі сторони в укладеному договорі визначили, що дія договору припиняється у випадках, передбачених договором та діючим законодавством, а також автоматично у випадку припинення дії всіх підписаних сторонами замовлень.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо необґрунтованості доводів позивача про наявність у відповідача заборгованості за Договором за період з 01.02.2015 по 28.02.2015, оскільки послуги за період з 01.02.2015 до 25.02.2015 відповідачем оплачені шляхом внесення авансового платежу 25.12.2014, а надання послуг за відсутності авансових платежів по особовому рахунку абонента, у тому числі за період з 25.02.2015 по 28.02.2015, не відповідає умовам Договору та замовлення на послуги від 01.12.2014. Крім того, згідно повідомлення відповідача №287 від 27.01.2015, яке позивачем не спростовано, ТОВ "Телеком Україна" після 26.01.2015 не мав технічної можливості використовувати послуги за Договором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 12890,00грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судами не встановлено факту порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань, вимоги про стягнення 6399,98грн. пені, 7769,35грн. інфляційного нарахування суми заборгованості, 984,00грн. 3% річних також не можуть бути задоволеними, оскільки є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Колегія суддів зазначає, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та поясненнями представника відповідача, викладеними у відзиву на апеляційну скаргу та в судовому засіданні.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2017 року у справі №922/3250/17 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Датагруп", м. Київ, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2017 року у справі №922/3250/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.01.2018 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.