РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Справа № 906/637/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: Малий М.С., довіреність №01-26/3 від 05.01.2018

відповідача: Слівінський А.О., ордер на надання правової допомоги серії ЖТ №25888 від 31.05.2016

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 23.10.17р. суддею Сікорською Н.А. о 15.45 у м.Житомирі, повний текст складено 27.10.17р.

у справі № 906/637/17 за первісним позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

до Фізичної особи-підприємця Котляр Галини Олександрівни

про визнання договорі оренди місць для реклами припиненими з 16.11.2014р.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Котляр Галини Олександрівни

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 88707,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Житомирської області до Фізичної особи-підприємця Котляр Галини Олександрівни (надалі - відповідач) з позовною заявою (т.1, а.с. 3-7) про визнання договору №118 оренди місця для реклами від 10.10.2011, укладеного між Фізичною особою - підприємцем Котляр Г.О. та ДП " Житомирський бронетанковий завод" припиненим з 16.11.2014; а також про визнання договору №2 оренди місця для реклами від 10.11.2012, укладеного між Фізичною особою - підприємцем Котляр Г.О. та ДП " Житомирський бронетанковий завод" припиненим з 16.11.2014.

Фізична особа-підприємець Котляр Г.О., звернулась із зустрічним позовом від 16.08.2017 про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" 2000,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди місця для реклами №118 від 10.10.2011, 12000,00 грн. - неустойки, 520,80 грн. - інфляційних збитків та 180,99 грн. - 3% річних; 72000,00 грн. - заборгованості з орендної плати за договором оренди місця для реклами №2 від 10.01.2012, 1883,40 грн. - інфляційних збитків; 180,99 - 3% річних (т.1, а.с. 67-71).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 23.10.2017 у справі № 906/637/17, у урахуванням заяви первісного позивача про уточнення позовних вимог та заяв позивача за зустрічним позовом про збільшення позовних вимог (т.1, а.с. 72-78, 102-103, т.2, а.с. 10-11), у первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь фізичної особи - підприємця Котляр Галини Олександрівни 73533,31 грн. заборгованості; 31321,03 грн. інфляційних; 5340,60 грн. 3% річних; 11096,78 грн. неустойки; 1985,83 грн. судового збору. В решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що первісний позов не підлягає задоволенню на підставі статей 599,785 Цивільного кодексу України. При цьому суд вказав, що первісний позивач не надав доказів того, що ним виконані зобов'язання щодо оплати орендної плати та повернення орендованого майна орендодавцю. Матеріали справи свідчать про те, що первісним позивачем не виконано зобов'язання за договорами оренди щодо повернення майна, тому підстави для визнання зобов'язань з 16.11.2014 такими, що припинились, відсутні.

Розглядаючи зустрічний позов, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст. 35 ГПК України (у попередній редакції), взяв до уваги рішення господарського суду Житомирської області у справі № 906/344/17 від 04.07.2017, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 р., і яким частково задоволено позов, стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь фізичної особи - підприємця Котляр Галини Олександрівни 40000,00 грн. заборгованості.

Зокрема, у даній справі № 906/344/17 господарським судом було надано оцінку щодо дії договорів № 118 від 10.10.2011 та № 2 від 10.01.2012, а саме встановлено, що станом на день подання позову та на день вирішення спору між сторонами продовжують діяти орендні правовідносини, як на підставі договору 118 від 10.10.2011, так і на підставі договору № 2 від 10.01.2012 р.

Відтак, встановивши, що договір оренди № 118 від 10.10.11 є розірваним з 29.04.2017, а договір № 2 від 10.01.2012 р. є розірваним з 26.07.2017, суд першої інстанції перерахував період настання заборгованості та її розмір та визнав такою, що підлягає до стягнення, загальну суму боргу 73533,31 грн. Крім того, суд першої інстанції визнав обгрунтованоим розмір 3% річних по спірних договорах в сумі 5340,6 грн.

Разом з тим, місцевий господарський суд здійснив власний перерахунок інфляційних втрат по вищевказаних договорах, які становили 31320,99 грн.

Крім того, суд першої інстанції на підставі положень статті 83 ГПК України зменшив розмір неустойки до 11096,78 грн.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом ДП "Житомирський бронетанковий завод" звернувся з апеляційною скаргою (т.1, а.с.83-87) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 23.10.2017 року у даній справі скасувати в частині відмови у первісному позові і прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити первісний позов повністю. Крім того, апелянт просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 23.10.2017 в частині часткового задоволення зустрічного позову і прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

Зокрема, скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом не надано належної оцінки пункту 3.3 договору №118 та пункту 3.3 договору №2, згідно яких орендодавець самостійно несе відповідальність за наявність дозволів, які необхідні для використання об'єкта оренди.

Вказує, що метою укладення договорів оренди було розміщення реклами підприємства на ділянці автошляху і для досягнення мети договору необхідний дозвіл на розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, виключно який надає право на розміщення реклами. Враховуючи те, що питання наявності таких дозволів покладається на відповідача за первісним позовом, припинення дії дозволу тягне за собою припинення зобов'язань по договорам оренди.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 906/637/17 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. (т.2, а.с. 81).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.11.2017, колегією суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р . апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 05 грудня 2017 р. на 11:00 год. (т.2, а.с. 82).

04.12.2017 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від представника Фізичної особи-підприємця Котляр Галини Олександрівни, в яких остання заперечує вимоги апеляційної скарги та посилається на те, що дозвіл на розповсюдження реклами отримує саме її розповсюджувач, відтак орендар жодних незручностей у зв'язку із закінченням терміну дії дозволів на розміщення реклами не зазнав.

Крім того, ФОП Котляр Г. О., як позивач за зустрічним позовом, не погоджується із зменшенням судом розміру неустойки та вказує, що ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою п.1.ч.2 ст. 258 ЦК України, так як її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання (т.2, а.с. 98-100).

В судовому засіданні від 05.12.2017р. представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом Слівінський А.О. проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що судом першої інстанції дано належну правову оцінку правовідносинам між сторонами. Вказує на те, що між сторонами виникли правовідносини оренди, предметом яких є передання майна в тимчасове платне користування, а не надання ФОП Котляр Г. О. рекламних послуг з розміщення реклами на рекламних щитах. Виготовлення та розміщення реклами ДП "Житомирський бронетанковий завод" здійснювалось самостійно, як користувачем рекламної конструкції та розповсюджувачем зовнішньої реклами. Також просить врахувати суд, що незважаючи на неподання апеляційної скарги, сторона не погоджується зі зменшенням розміру неустойки, оскільки вважає, що правова природа неустойки за неповернення майна з оренди, є іншою, ніж правова природа пені за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань, право на зменшення якої передбачено цивільним законодавством.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ДП "Житомирський бронетанковий завод" не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 розгляд справи відкладено на 20.12.2017 на 10.30 год. (т.2, а.с. 113-114).

07 грудня 2017 на електронну адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від представника Фізичної особи-підприємця Котляр Галини Олександрівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та визначення господарського суду Житомирської області відповідальним за проведення відеоконференції під час розгляду апеляційної скарги (т.2, а.с. 115-116).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 клопотання ФОП Котляр Г.О. задоволено, судове засідання 20 грудня 2017 р. об 10:30 год. призначено в режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду Житомирської області (т.2, а,с. 117-118).

У судовому засіданні від 10.01.2018 представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ДП "Житомирський бронетанковий завод" Малий М.С. підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, надав усні пояснення по суті справи.

Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом Слівінський А.О. проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що судом першої інстанції дано належну правову оцінку правовідносинам між сторонами. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача за первісним та зустрічним позовами, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення слід змінити в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи10.10.11р. між фізичною особою - підприємцем Котляр Галиною Олександрівною (орендодавець/первісний відповідач) та Державним підприємством "Житомирський ремонтно-механічний завод" (орендар, первісний позивач) був укладений договір № 118 оренди місця для реклами (а.с.34-36).

Згідно п.1.1 договору, предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце № 1 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 2 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 3 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч;

- місце № 4 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч (далі - об'єкт оренди) та надаються орендодавцем у тимчасове користування орендареві для розміщення реклами орендаря.

Відповідно до п.2.1 договору, орендодавець протягом 3 днів з дня набрання чинності цим договором передає, а орендар приймає у користування об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. З моменту підписання зазначеного акта починається обчислення строку оренди за цим договором.

Орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами (пп.2.3 договору).

Згідно п.3.3 договору, орендодавець самостійно несе відповідальність за наявність дозволів, які необхідні для використання об'єкта оренди.

У п.5.1 договору сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Згідно п.5.4 договору, термін оренди наступає з моменту підписання Акту прийому-передачі об'єкту оренди у користування і діє до 31 грудня 2011.

Відповідно до п.7.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2011.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця.

10.01.12 між сторонами був укладений договір № 2 оренди місця для реклами з додатковою угодою № 1 від 26.03.2012 (т.1, а.с. 12-15).

Згідно умов п. 1.1. даного договору, предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце № 1 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 2 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч, які надаються орендодавцем (позивачем) у тимчасове користування орендареві (відповідачу) для розміщення реклами орендаря (пп.1.1 договору).

Згідно п.5.1 даного договору, орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Приймання - передача послуг з оренди щитів для реклами здійснюється згідно Акту про надання послуг, який підписується орендарем та орендодавцем в кінці кожного місяця. Орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (пп.5.2 договору).

Відповідно до п.7.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.12

У пункті 7.2 договору сторони погодили, що договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця.

Первісний позивач вказує, що договір оренди № 118 від 10.10.2011 в частині оренди місць реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський праворуч припинив свою дію з моменту укладення договору оренди № 2.

В січні 2017 року первісний позивач звернувся до Житомирського обласного відділення Антимонопольного комітету України з заявою про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції і законодавства про рекламу.

В ході розгляду вказаної заяви Антимонопольним комітетом було встановлено факт відсутності у первісного відповідача дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Про вказані факти первісному позивачу стало відомо в квітні 2017 року з повідомлення Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 1.20/4-660 від 20.04.2017 (а.с. 29-32 т.1).

Вказує, що 10.05.2017 Управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської ОДА було надано відповідь про відсутність дозволу у первісного відповідача на розміщення зовнішньої реклами (а.с. 33 т.1).

Вказує, що відповідно до Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, що затверджені Постановою КМУ № 1135 від 05.12.2012 дозвіл на розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі розпорядження голови облдержадміністрації, а на території Автономної Республіки Крим- розпорядження Ради міністрів АРК, яким надається право на розміщення зовнішньої реклами протягом визначеного строку у певному місці.

За умовами п. 19 Правил, рекламні засоби, розміщені з порушенням вимог цих Типових правил підлягають демонтажу.

За вказаних обставин, оскільки у ФОП Котляр Г.О. (первісного відповідача) з 16.11.2014 закінчилась дія дозволу на розміщення об'єктів реклами, первісний позивач звернувся до суду з вимогою про визнання зобов'язання по договору оренди № 11 від 10.10.2011 та договором № 2 від 10.01.2012 припиненими з 16.11.2014.

Первісний відповідач, заперечуючи проти вимог за первісним позовом заявив зустрічний позов про стягнення з первісного позивача:

- 33133,19 грн. заборгованості за договором оренди № 118 від 10.10.2011 , з яких: 2000,00 грн. - заборгованість по орендній платі, 7341,20грн. - інфляційні, 1598,44 грн.- 3% річних та 22193,55 грн. неустойки;

- 99722,56 грн. заборгованості за договором № 2 від 10.01.2012, з яких: 72000,00грн. - заборгованість з орендної плати; 23980,40 грн. - інфляційні, 3742,16 грн. -3 % річних.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом вказує, що первісний позивач безпідставно пов'язує договірні відносини оренди з наявністю/відсутністю дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Зазначає, що рекламні щити було побудовано згідно виданого ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" ордеру на право виконання робіт від 24.11.2011 № 10 за згодою Державної служби автомобільних доріг України та за погодженням з МВС України.

За вказаного, побудувавши рекламні щити у позивача за зустрічним позовом виникло право власності на останні на підставі ст. 331 ЦК України.

Пояснює, що предметом договорів було передання майна у користування, а не надання орендодавцем рекламних послух.

Замовлення, виготовлення та розміщення реклами здійснювалось орендарем самостійно як користувачем рекламної споруди та розповсюджувачем зовнішньої реклами.

Звертає увагу, що у п. 4.1 сторони визначили, що орендар (первісний позивач) самостійно та без погодження з орендарем розміщує рекламу на щитах.

Вважає, що саме ДП "ЖБТЗ" як розповсюджувач зовнішньої реклами мало одержати необхідний дозвіл облдержадміністрації для розміщення своєї реклами на рекламних конструкціях орендодавця.

Водночас, позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідач за зустрічним позовом за умовами укладених договорів оренди зобов'язався щомісячно до 10 числа кожного наступного місяця оренди сплачувати орендну плату за одне рекламне місце в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином за кожним з договорів відповідач за зустрічним позовом зобов'язаний сплачувати 2000,00грн. на місяць.

За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх договірних зобов'язань по сплаті орендної плати:

- згідно договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р. у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за зустрічним позовом в сумі 2000,00 грн. (за квітень 2017 року).

Листом від 26.04.2017 позивач за зустрічним позовом повідомив орендаря про односторонню відмову від договору № 118 у зв'язку з невнесенням ним орендної плати більше ніж трьох місяців поспіль. Водночас, орендодавець у вказаному листі вимагав до 08.05.2017 повернути рекламні площини за актом приймання-передачі та сплатити заборгованість по орендній платі. Попереджено, що у випадку неповернення об'єктів оренди до визначеної дати орендарю буде нараховано неустойку в розмірі подвійної орендної плати у відповідності до ч.2 ст. 785 ЦК України.

Проте відповідач за зустрічним позовом орендної плати не сплатив, об'єкту оренди у визначений термін не повернув, внаслідок чого позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права з вимогою про стягнення за договором оренди № 118 від 10.10.2011 2000,00 грн. заборгованості з орендної плати та 22193,55 грн. неустойки за неповернення об'єкту оренди.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором оренди № 118 від 10.10.11 нарахована 7341,20 грн. інфляційних та 1598,44 грн. 3 % річних.

Разом з тим, відповідачем за зустрічним позовом неналежно виконувались й умови договору оренди № 2 від 10.01.2012 щодо сплати орендної плати, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за первісним позовом в розмірі 72000,00 грн. за період з липня 2014 року по липень 2017 року.

11.05.2017 між Фізичною особою-підприємцем Котляр Галиною Олександрівною (продавець, позивач за зустрічним позовом) та ФОП Бутенко Сергієм Григоровичем (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця належні продавцю рекламні конструкції, а покупець зобов'язався прийняти у власність та оплатити на умовах цього договору (т.1, а.с. 85-88).

12.05.2017 між Фізичною особою-підприємцем Котляр Галиною Олександрівною (цесіонарій, позивач за зустрічним позовом) та ФОП Бутенко Сергієм Григоровичем (цедент) укладено договір цесії, за яким цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право грошової вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором оренди місця для реклами № 118 від 10.10.2011 та договором оренди місця для реклами № 2 від 10.01.2012, укладені між цесіонарієм і орендарем - Державним підприємством "Житомирський ремонтно-механічний завод" (т.1, а.с.89) .

За умовами п. 3 даного договору, право грошової вимоги до боржника включає в себе заборгованість зі сплати орендної плати, щомісячну орендну плату, неустойку, штрафні санкції, три відсотки річних та інфляційні втрати за знецінення боргу, що виникли як до підписання даного договору, що існують на момент його підписання, так і на майбутнє.

Предметом даного договору є виключно грошові вимоги до боржника, права та обов'язки наймодавця за договорами оренди залишаються за цедентом.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх договірних обов'язків та невнесення орендної плати понад три роки, 24.07.2017 ФОП Бутенко С.Г. своїм листом від 24.07.2017 повідомив орендаря про розірвання договору оренди № 2 з моменту отримання вказаного листа. Вимагав сплатити заборгованість з орендної плати в сумі 72000,00 грн. та до 27.07.2017 повернути об'єкт оренди за актом прийому-передачі (а.с. 82,83). Вказаний лист орендарем отримано 25.07.2017, що підтверджується поштовим повідомленням (т.1, а.с. 84).

Однак відповідач за зустрічним позовом не виконав свої зобов'язання , орендної плати за договором № 2 від 10.01.2012 не сплатив та об'єкт оренди не повернув.

За вказаних обставин позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення 72000,00грн. заборгованості.

Крім того останнім в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасно виконані грошові зобов'язання за договором оренди № 2 від 10.01.2012 відповідачу за зустрічним позовом нараховано 23980,40 грн. інфляційних та 3742,16 грн. 3 % річних.

Розглядаючи позовні вимоги за первісним позовом, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання - це цивільні правовідносини, які пов'язані з переміщенням майнових та інших результатів праці, внаслідок яких одна особа (кредитор) має право вимагати від іншої особи (боржника) вчинення певних дій та обумовленого цим утримання від інших дій.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегією суддів із матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договорів оренди №118 від 10.10.11 та №2 від 10.01.2012.

Розглянувши підстави позову первісного позивача про визнання зобов'язання за договорами оренди №118 від 10.10.11 та №2 від 10.01.2012 такими, що припинилися з 16.11.2014, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення даного позову відсутні, у зв»язку із наступним.

Пунктом 6 статті 283 Господарського кодексу України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Позивач вказує, що зобов'язання за договорами оренди №118 від 10.10.11 та №2 від 10.01.2012 припинилися із 16.11.2014.

Відповідно до вимог ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З аналізу вищевикладених норм слідує висновок, що зобов'язання за договором оренди (найму) припиняються у разі розірвання такого договору, сплати всіх належних платежів за час користування річчю та повернення об'єкту оренди орендарю.

Колегія суддів відхиляє доводи первісного позивача щодо припинення зобов'язання за договорами оренди № 118 від 10.10.11 та № 2 від 10.01.2012 із 16.11.2014 у зв»язку із закінченням дозволу на розміщення об'єктів реклами у ФОП Котляр Г.О., оскільки зобов'язання сторін з орендних правовідносин не пов'язуються з наявністю, або відсутністю у розповсюджувача реклами (первісного відповідача) дозволу на таке розповсюдження.

При цьому колегія суддів зауважує, що рекламні щити вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский були встановлені ФОП Котляр Г.О. згідно відповідних дозволів, що надало їй право, в порядку Закону України "Про рекламу" використовувати їх для розміщення зовнішньої реклами, в тому числі, передавати в оренду з метою розміщення зовнішньої реклами іншими особами, тобто ФОП Котляр Г.О. є власником наземних спеціальних конструкцій.

Крім того, пунктом 4.1. договору оренди та п. 3 Акту приймання-передачі від 07.12.2011р., сторони погодили, що розповсюджувачем реклами є орендар, за зміст та характер реклами орендодавець не відповідає.

Колегією суддів також береться до уваги те, що відповідно до п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 05.12.2012, № 1135, дозвіл на розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів (далі - дозвіл) - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі розпорядження голови облдержадміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим, яким надається право на розміщення зовнішньої реклами протягом визначеного строку у певному місці.

Статтею 1 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розповсюджувач реклами - це особа, яка розповсюджує рекламу.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що чинним законодавством не передбачено обов'язку отримання дозволу на розміщення реклами особою, яка не є її розповсюджувачем.

Враховуючи те, що первісний позивач не надав доказів того, що ним виконані зобов'язання щодо оплати орендної плати та повернення орендованого майна орендодавцю, колегія суддів вважає, що підстави для визнання зобов'язань з 16.11.2014 такими, що припинились відсутні.

Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги наступне.

Як зазначено вище, за приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Сплата наймачем орендної плати у встановлений строк є обов'язком, який випливає з положень ст.759, 762 ЦК України та умов договору.

Водночас, порушенням зобов'язання згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Неналежним виконанням, виходячи з встановлених судом обставин, є несплата відповідачем орендної плати протягом значного періоду часу, що також тягне за собою правові наслідки, передбачені ч.1 ст.782 ЦК України.

За умовами пунктів 5.1 як договору оренди № 118 від 10.10.2011 так і договору № 2 від 10.01.12 сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. без ПДВ.

За умовами пунктів 5.2 договорів орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України орендодавець має право відмовитися від договору найма і вимагати повернення речі, якщо орендар не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за зустрічним позовом не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договором оренди № 118 від 10.10.2011 строки за оренду в квітні 2017 року місць для реклами № 3 та № 4 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський ліворуч .

Крім того, відповідач за зустрічним позовом не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договором оренди № 2 від 10.01.2012 строки за оренду місць для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський праворуч за період з липня 2014 року по липень 2017 року

Колегією суддів при визначенні періодів виникнення заборгованості береться до уваги те, що рішенням господарського суду Житомирської області від 04.07.2017 у справі №906/344/17, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 р. частково задоволено позов фізичної особи - підприємця Котляр Галини Олександрівни до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", з останнього стягнуто 40000,00 грн. заборгованості.

У даній справі господарським судом було надано оцінку щодо дії договорів № 118 від 10.10.2011 та № 2 від 10.01.2012 та встановлено, що станом на день подання позову та на день вирішення спору між сторонами продовжували діяти орендні правовідносини, і орендар, починаючи з серпня 2015 року по березень 2017 року, допустив заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 40000,00 грн. Обставини, встановлені у справі № 906/344/17 є преюдиційними в силу ч. 2 ст. 75 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом своїм листом від 26.04.2017 відмовився від договору оренди місць для реклами № 118 від 10.10.2011 р. у зв'язку з тим, що орендар не сплачує орендну плату, та висунув вимогу про повернення рекламних щитів (а.с. 78 т.1).

Разом з тим, ФОП Бутенко С.Г., як особою яка набула прав орендодавця, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу рекламних конструкцій від 11.05.2017 (а.с.85-88 т.), 24.07.2017 було направлено орендарю повідомлення про розірвання договору № 2 від 10.01.2012 у зв'язку з несплатою орендної плати та висунув вимогу про повернення рекламних щитів (а.с. 82,83 т.1).

У зв"язку з наведеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що договір оренди № 118 від 10.10.11 є розірваним з 29.04.2017 , а договір № 2 від 10.01.2012 р. є розірваним з 26.07.2017.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок боргу, здійснений судом першої інстанції із врахуванням ним вищезазначених моментів припинення договорів оренди, вважає їх вірними. Так, орендна плата по договору № 118 від 10.10.11 за 28 днів оренди в квітні 2017 р. становить 1866,66 грн. Заборгованість за договором № 2 від 10.01.2012 становить 71666,65 грн.

Отже, загальна сума заборгованості за зустрічним позовом за договорами №118 від 10.10.11 та № 2 від 10.01.2012 за заявлений період на день вирішення спору становить 73533,31грн., які і підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення інфляційних в сумі 7341,20грн. та 1598,44 грн. 3 % річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором оренди № 118 від 10.10.11 та 23980,40 грн. інфляційних та 3742,16 грн. 3 % річних за договором оренди № 2 від 10.01.2012, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов'язань за договором в частині проведення оплати у строки, обумовлені договором, а також виникнення у позивача за зустрічним позовом права на нарахування інфляційних та річних за весь час прострочення.

Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора, перерахунок 3% річних, прийшла до висновку, що даний розрахунок на заборгованість за договором оренди № 118 від 10.10.2011 в сумі 1598,44 грн. та по договору оренди № 2 від 10.01.2012 є арифметично вірним, вимоги заявлені у відповідності до норм чинного законодавства, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів погоджується із розрахунками інфляційних втрат по вищевказаних договорах оренди, які здійснені судом першої інстанції та вважає їх арифметично правильними, відтак до задоволення підлягає стягнення 7340,97 грн. інфляційних по договору №118 та 23980,06 грн. по договору №2.

Розглядаючи позовну вимогу позивача за зустрічним позовом щодо стягнення неустойки за неповернення об'єкту оренди в сумі 22193,55 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у п.п. 2.3 договорів, відповідно до якого, орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 ЦК України).

Проаналізувавши вищевказані норми законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що позивач за зустрічним позовом має право на отримання неустойки, яким він скористався та нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення за договором № 118 від 10.10.2011, а саме за період з 29.04.2017 по 17.10.2017, яка складає 22193,55 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф) , а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Аналогічні положення містяться у п.5.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.20132 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна».

Відтак, колегія суддів вважає помилковими підстави задоволення клопотання відповідача за зустрічним позовом та як наслідок, застосування судом першої інстанції положень ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру неустойки до 11096,78 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення неустойки у розмірі 22193,55 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77 ,78,86 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст.74,76,77 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, розглядаючи позовну вимогу позивача за зустрічним позовом щодо стягнення неустойки, помилково застосував положення статті 83 Господарського процесуального кодексу України (у попередній редакції).

Згідно ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Згідно ч.4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення господарського суду у справі № 906/637/17 в частині відмови у стягненні 11096,78 грн. неустойки, та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. У зв"язку з цим колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини висновок суду щодо можливості зменшення неустойки за ч.2 ст. 785 ЦК України до однократного розміру орендної плати за користування річчю за час прострочення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" від 06.11.17р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 23 жовтня 2017 року у справі №906/637/17 змінити в частині відмови у стягненні 11096,78 грн. неустойки, прийнявши в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Виключити з мотивувальної частини висновок суду щодо можливості зменшення неустойки за ч.2 ст. 785 ЦК України до однократного розміру орендної плати за користування річчю за час прострочення, у зв"язку з чим викласти п.3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

" Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, смт.Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області, вул.Дружби народів 1, ідентифікаційний код 07620094)

на користь фізичної особи - підприємця Котляр Галини Олександрівни (12443, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1):

- 73533,31 грн. заборгованості;

- 31321,03 грн. інфляційних;

- 5340,60 грн. 3% річних;

- 22193,55 грн. неустойки;

-1985,83 грн. судового збору".

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та устроки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України..

Справу №906/637/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.