РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Справа № 918/539/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Тимошенко О.М. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "ОСОБА_1 море" на рішення господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 року у справі № 918/539/17 (суддя Войтюк В.Р.), повний текст рішення складено 06.11.2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК"

до Публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "ОСОБА_1 море"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна торгова компанія "ПІВДЕНЬ-ПЛЮС"

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "БУДМОНТАЖ", Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТ", Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "Агротех", Публічне акціонерне товариство "Чорноморська транспортна компанія", Товариство з обмеженою відповідальністю "Південінвестсервіс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Авенсіс", Приватне акціонерне товариство "Футбольний клуб "Чорноморець"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про застосування наслідків недійсності правочину та внесення змін до договору

за участі представників:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю,

відповідача 1 - не з'явився,

відповідача 2 - не з'явився,

третьої особи позивача - ОСОБА_3, за довіреністю,

третіх осіб відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "ІМЕКСБАНК" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ПАТ "Туристично-виробнича фірма "ОСОБА_1 море" та ТзОВ "Регіональна торгова компанія "ПІВДЕНЬ-ПЛЮС" про застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування державної реєстрації припинення іпотеки та внесення змін до договору, за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ТзОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "БУДМОНТАЖ", ТзОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТ".

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 року у справі № 918/539/17 вказаний позов задоволено частково. Застосовано наслідки недійсності договору про розірвання іпотечного договору, укладеного між АТ "Імексбанк" та ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне Море", повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації припинення іпотеки та обтяжень щодо нерухомого майна, а саме третьої черги туристично-оздоровчого комплексу, що складається з: літ. "А-1" - надбудови, загальною площею 134,9 кв.м.; літ. "А-3-3-х поверхового корпусу, 1 - поверх загальною площею 1691,6 кв.м., 2,3 - поверхи загальною площею 2234,8 кв.м. Загальна площа третьої черги туристично-оздоровчого комплексу - 4879,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 19, які були зареєстровані згідно Іпотечного договору, посвідченого 30.10.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 5224. Стягнуто з ПАТ "Туристично-виробнича фірма "ОСОБА_1 море" на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" 1600,00 грн. судового збору. Видано наказ. Відмовлено в задоволенні позову в частині вимоги про внесення змін в п. 1.3 кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 24/14 від 27.05.2014 року.

Частково не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач вказує на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права та неповне дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Зокрема, скаржник зазначає про те, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції повністю погодився із твердженнями позивача стосовно того, що договір від 29.12.2014 року направлений на безоплатну відмову АТ "Імексбанк" від власних майнових вимог, за рахунок яких можливе погашення заборгованості за кредитними договорами, укладеним між банком та боржниками, в результаті чого, договір про розірвання від 29.12.2014 року відповідає одній із ознак, визначених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що дозволяє його кваліфікувати як нікчемний правочин. Встановивши факт нікчемності вказаного правочину, суд в порядку ст. 216 ЦК України застосував відповідні правові наслідки до відповідача у вигляді реституції. При цьому, суд першої інстанції погодився із правовою позицією позицією стосовно того, що факт нікчемності договору про розірвання від 29.12.2014 року був виявлений саме під час здійснення в АТ "Імексбанк" тимчасової адміністрації. Такі висновки суду першої інстанції скаржник вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи. Крім того, на думку скаржника, у спірних правовідносинах мала місце заміна первісного забезпечення, яке було припинено на підставі договору про розірвання від 29.12.2014 року новим забезпеченням - іпотекою нежитлових будівель центрального стадіону "Чорноморець", загальною площею 80289,00 кв. м., при тому, що заставна та оціночна вартість нового предмету забезпечення значно перевищувала відповідні показники первісних об'єктів.

У надісланому на адресу апеляційного господарського суду письмовому відзиві позивач доводи апеляційної скарги заперечив з підстав, зазначених у останньому. Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Від третьої особи на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адресу суду надійшли письмові пояснення, згідно яких третя особа вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що 15.12.2017 року набрав чинності новий Господарський процесуальний кодекс України. Згідно підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (редакція від 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, розгляд апеляційної скарги ПАТ "Туристично-виробнича фірма "ОСОБА_1 море" на рішення господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 року у справі № 918/539/17 здійснюється за правилами ГПК України в редакції від 15.12.2017 року.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи підтримали свої правові позиції з підстав, зазначених у поданих останніми відзиві та поясненнях, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам апеляційний суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.05.2014 року між позивачем (кредитор) та відповідачем 2 (позичальник 1) укладено кредитний договір 1 про відкриття кредитної лінії № 24/14, згідно п. 1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику 1 кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Сторонами також підписано додаткові угоди № 1 від 30.10.2014 року та № 2 від 22.12.2014 року до кредитного договору. Згідно п. 1.1.1 вказаного договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами) або в повній сумі на умовах визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 255000000 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки - 18% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами до 11.12.2015 року на умовах, визначених цим договором.

23.12.2013 року між позивачем (кредитор) та ТзОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "БУДМОНТАЖ" (позичальник 2) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 101/13, згідно п. 1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику 2 кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. До вказаного договору сторонами укладені додаткові угоди № 1 від 27.05.2014 року, № 2 від 15.08.2014 року, № 3 від 30.10.2014 року та № 4 від 23.12.2014 року. Відповідно до п. 1.1.1 договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами) або в повній сумі на умовах визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 179000000 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки - 17,8% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами до 14.08.2015 року на умовах, визначених цим договором.

18.02.2014 року між позивачем (кредитор) та ТзОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТ" (позичальник 3) укладено кредитний договір 3 про відкриття кредитної лінії № 5/14, відповідно до п. 1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику 3 кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Сторонами підписано додаткові угоди № 1 від 18.08.2014 року, № 2 від 30.10.2014 року та № 3 від 23.12.2014 року до договору. Згідно п. 1.1.1 вказаного договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами) або в повній сумі на умовах визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 153410500 гривень, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі: до 01.09.2014 року 18% річних та з 01.09.2014 року в розмірі - 18,3% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами не пізніше 15.12.2015 року (включно) на умовах, визначених цим договором.

Разом з тим, судами встановлено, що рішеннями господарського суду Одеської області стягнуто з позичальників 1-3 за Кредитними договорами 1-3 на користь Банку заборгованість, а саме:

від 23.06.2015 року по справі № 916/1525/15-г заборгованість за Кредитним договором 1 в сумі 287471965,87 грн.;

від 07.09.2015 року по справі № 916/1386/15-г заборгованість за Кредитним договором 2 в сумі 198237945,41 грн.;

від 20.07.2015 року по справі № 916/1546/15-г заборгованість за Кредитним договором 3 в сумі 168539489,48 грн.

З вищевказаних рішень вбачається, що факт виконання банком своїх зобов'язань за кредитними договорами та невиконання позичальниками в свою чергу своїх зобов'язань за вказаними договорами встановлено в судовому порядку.

Судами в ході розгляду справи також було встановлено, що 30.10.2014 року в забезпечення виконання зобов'язань позичальників за Кредитними договорами 1-3 між позивачем (іпотекодержатель) та відповідачем 1 (іпотекодавець, майновий поручитель) укладено іпотечний договір, посвідчений 30.10.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 5224, згідно умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: - третя черга туристично-оздоровчого комплексу, що складається з: літ. "А-1" - надбудови, загальною площею 134,9 кв.м.; літ. "А-3-3-х поверхового корпусу, 1 - поверх загальною площею 1691,6 кв.м., 2,3 - поверхи загальною площею 2234,8 кв.м. Загальна площа третьої черги туристично-оздоровчого комплексу - 4879,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 19.

29.12.2014 року між позивачем та відповідачем 1 укладений договір про розірвання іпотечного договору від 30.10.2014 року, на підставі якого було знято заборони відчуження вказаного в іпотечному договорі нерухомого майна, а також внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав щодо припинення державної реєстрації обтяжень прав на вищевказане нерухоме майно та щодо припинення державної реєстрації обтяжень іншого речового права.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 "Про віднесення AT "ІМЕКСБАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у AT "ІМЕКСБАНК", відповідно до якого з 27.01.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в AT "ІМЕКСБАНК".

Згідно постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015 року № 330 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.05.2015 року № 105 "Про початок процедури ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно якого розпочато процедуру ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_5 строком на 1 рік з 27.05.2015 року до 26.05.2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №189 від 19.10.2015 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора АТ "ІМЕКСБАНК" на ОСОБА_6 Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 року № 1697 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" призначено ОСОБА_7 з 05.09.2016 року.

Станом на час вчинення договору про розірвання загальна заборгованість позичальників перед банком складала 607020582, 63 грн., відтак, зобов'язання станом на час розірвання іпотечного договору не були виконані, отже у позивача існувало право застави та відповідно майнова вимоги до іпотекодавця.

Як зазначено вище, скаржник, як на підставу скасування оскарженого рішення, посилається на неправильне застосування до спірних правовідносин ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки, на думку скаржника, відсутні докази виявлення нікчемних правочинів під час тимчасової адміністрації, однак, такі доводи спрростосвуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, належним чином засвідченими копіями наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ІМЕКСБАНК" Северина Ю.П. "Про додаткову перевірку правочинів" № 66-в від 02.03.2015 року, а також ОСОБА_7 перевірки правочинів на предмет нікчемності, підписаного, зокрема і Уповноваженою особою. Зазначені копії є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (спорюваний правочин).

Отже, нікчемний правочин є недійсним в силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини).

Згідно ч. 2 п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і далі у редакції, чинній на час впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Імексбанк") протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня впровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тих підстав, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір, виконання зобовязань за яким забезпечувалося договорами застави майнових прав та уступки права вимоги до договору застави майнових прав, укладався на умовах, зокрема, забезпеченості. За цими договорами заставодавець (майновий поручитель) зобовязався виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором. За оспорюваними договорами про розірвання договорів застави та уступки права вимоги, укладеними між сторонами, банк (кредитор) відмовився від майнових прав, переданих у заставу на забезпечення виконання зобовязання боржника за кредитним договором, тобто відмовився від власних майнових вимог. Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Імексбанк".

Відтак, недійсність правочинів неплатоспроможного банку, згідно з якими банк відмовився від власних майнових вимог, установлено законом, такі правочини є недійсними (нікчемними) незалежно від часу їх виявлення уповноваженою особою Фонду, за умови якщо вони вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку. При цьому, згідно ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом. Отже, твердження скаржника про те, що позивачем порушено процедуру прийняття рішення про визнання правочинів нікчемними, є помилковими.

Недійсність правочинів, виявлених Уповноваженою особою та правомірність дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо їх виявлення та застосування наслідків недійсності, також підтверджується низкою рішень судів, які набрали законної сили, а саме: постановою Верховного Суду України від 09.08.2017 року по справі № 914/1315/16, постановою Верховного Суду України від 09.08.2017 року по справі № 914/1318/16, рішенням господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 року по справі № 918/539/17, рішенням господарського суду Одеської області від 17.10.2017 року по справі № 916/1889/17, рішення господарського суду Житомирської області від 10.10.2017 року по справі № 906/678/17. Враховуючи викладене та в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, позивач звільнений від доказування зазначених обставин.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач також зазначив про те, що позивач не відмовлявся від забезпечення кредитів ТзОВ "Регіональна торгова компанія "ПІВДЕНЬ-ПЛЮС", ТзОВ "ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "БУДМОНТАЖ", ТзОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТ", а натомість замінив його на інше, а в контексті п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на думку скаржника, важливим встановлення факту наявності безоплатної відмови позивача від власних майнових вимог у спірних правовідносинах.

Однак, такі доводи скаржника спростовуються наступним.

Як зазначено вище, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3, 5,6 ст. 203 цього кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Такий критерій як безоплатність в контексті вказаної норми має значення лише у разі, якщо банк здійснив за правочином відчуження майна. У разі ж відмови від власних майнових вимог критерій безоплатності значення не має.

Крім того, матеріали справи не містять посилання на оплату правочинів зі сторони заставодавця або позичальника. Тобто, відсутні докази платності правочину, що є предметом даної справи.

Разом з тим, зміст документів, які наявні у матеріалах справи та додані до апеляційної скарги, не дає підстав для висновків, до яких приходить скаржник, адже не містить ані посилання на взаємозалежність розірвання договору іпотеки та укладення іпотечного договору з іншою особою, ані твердження про заміну забезпечення.

Щодо припинення забезпечених іпотекою зобовязань, то слід зазначити, що 15.12.2014 року між позивачем та ПАТ "Футбольний глуб "Чорноморець" укладено Іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 6134, згідно п. 1.1. якого останній забезпечує вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором, укладеними між позивачем та рядом юридичних осіб - позичальників банку.

Згідно п. 1.3. вказаного договору, є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець", які складаються з будівель, загальною площею 80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20 та розташовані на земельній ділянці площею 62403 кв.м., яка знаходиться в оренді АТ "ФК "Чорноморець" згідно договору оренди землі, посвідченого 20.09.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим 3088, про що у відповідному Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.09.2010 року за № НОМЕР_1.

Зважаючи на порушення умов кредитних договорів, банком було направлено позичальникам та іпотекодавцю вимоги про усунення порушень, які останніми проігноровані. У зв'язку з цим, користуючись своїм законним правом, передбаченим умовами іпотечного договору, кредитних договорів та положеннями ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", позивачем було звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності. Внаслідок цього, 16.05.2017 року за позивачем зареєстровано право власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до заяви про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки було додано усі документи, передбачені вимогами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відтак, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, погашеною є заборгованість лише позичальників ТзОВ "ТБА "ПРОМБУД", ТзОВ "КРУЇЗ ДЕЛЮКС", ТзОВ "КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ" та ТзОВ "МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ОСОБА_1".

Отже, враховуючи те, що позивачем звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за іншими кредитними договорами, відмінними від тих, що є предметом розгляду даної справи, зобовязання ТзОВ "ПЕРСЕЙ БУД" перед позивачем за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №27/14 від 12.06.2014 року не є погашеними, є дійсними та обовязковими до виконання.

Як зазначено вище, в силу ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобовязаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобовязаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року з дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Тотожні приписи містяться в п. 1.18 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладі фізичних осіб від 05.07.2012 року.

Уповноваженою особою Фонду саме під час дії тимчасової адміністрації було встановлено, що протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в AT «ІМЕКСБАНК» за короткий проміжок часу (в основному, протягом листопада-грудня 2014 року) відбулось вилучення ліквідних предметів застави та іпотеки шляхом укладення договорів про розірвання відповідних договорів застави та іпотеки.

В підтвердження зазначеного факту позивачем до позовної заяви було додано належним чином засвідчені копії Наказу № 66-в від 02.03.2015 року "Про додаткову перевірку правочинів" та витягу з ОСОБА_7 перевірки правочинів на предмет нікчемності.

При цьому, згідно п. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Відповідно до п. 1.20 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду (у разі делегування їй Фондом відповідних повноважень) направляє письмове повідомлення про нікчемність правочину (у тому числі договору) контрагенту за таким правочином (у тому числі договором) із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності.

Судами встановлено, а матеріалами справи повністю підтверджується факт направлення Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" скаржнику повідомлення про нікчемність договору про розірвання, що є предметом спору по даній справі.

Разом з цим, колегія суддів, керуючись ч. 4 ст. 269 ГК України, повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги позивача про внесення змін до п. 1.3 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 24/14 від 27.05.2014 року з викладенням його у відповідній редакції, оскільки позивачем, не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували істотність зміни обставин щодо зміни договору, одночасної наявності обставин, передбачених ст. 652 ЦК України, а також доказів дотримання вимог чинного законодавства щодо надіслання пропозиції іншій стороні договору про зміну договору.

Із вказаним висновком суду першої інстанції скаржник погоджується, про що останнім зазначено у апеляційній скарзі.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, апеляційний суд дійшов висновку, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому рішення господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 року у справі № 918/539/17 винесене без порушень норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "ОСОБА_1 море" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 31.10.2017 року у справі № 918/539/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст.287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи № 918/539/17 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.