ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2018м. ДніпроСправа № 904/9966/17
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудовська І.А.

за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В.

У справі:

за позовом Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 89)", м. Дніпро

до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)", м. Дніпро

про стягнення 109 162,68 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 01.12.2017р.

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 01.11.2017р.

Суть спору:

Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 89)" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" (далі - відповідач) про стягнення 109 162,68 грн. основного боргу та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань за Договором № 5 від 09.01.2009 р. в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2017 р. по справі № 904/9966/17 порушено провадження і розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 19.12.2017 р.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, з 19.12.2017 року вказана справа розглядалась за правилами Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII).

У зв'язку зі складністю та категорією даної справи, подальший її розгляд відбувся за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 р. в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2018 р.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволені позовних вимог, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову. У відзиві на позов просив суд, застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.01.2018 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2009 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладений Договір № 5 (далі - Договір) за умов п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконувати роботи щодо ремонту та відновлення приміщень установи, а замовник зобовязується приймати виконані належним чином роботи та оплачувати їх вартість відповідно до умов цього Договору.

Конкретний перелік робіт встановлюється сторонами додатково, місце проведення робіт за адресою замовника, а також їх вартість встановлюється сторонами шляхом підписання додаткових документів до цього Договору, які є його невідємною частиною (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору замовник здійснює оплату виконаних робіт у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця згідно наданих рахунків.

Згідно п. 4.1. Договору факт належного надання робіт фіксується в акті приймання - передачі виконаних робіт, який складається, підписується виконавцем на підписується замовником.

На підтвердження виставлення вимог відповідачеві, позивачем надано накладні, рахунки та акти приймання виконаних робіт, які долучені до матеріалів справи.

Відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, внаслідок чого у нього утворився борг за надані позивачем послуги у загальному розмірі 109 162,68 грн., що є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить застосувати строки позовної давності.

Відповідно до абз.1,2 п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідач зазначає, що вказаний у позові борг в розмірі 109 162,68 грн., був сформований у 2009- 2012 роки.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Позивач просить стягнути грошові кошти за період 2009 - 2012 роки. В той же час позивач звернувся із позовною заявою до суду 28.11.2017 р.

Враховуючи, що строк, у межах якого Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 89)" могло звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу сплив, суд вважає за необхідне відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_2
Дата підписання рішення, оформленого відповідно до статті 238 ГПК України "19 " січня 2018 р.

Суддя ОСОБА_2