ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

22.01.2018р. Справа № 905/42/18

Суддя Господарського суду Донецької області Лейба М.О., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН», м.Маріуполь, Донецька область

про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН», м.Маріуполь, Донецька область звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБУД-ЛІДЕР», м.Маріуполь, Донецька область про визнання правочину недійсним.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.01.18р. відкрито провадження у справі №905/42/18.

До позовної заяви позивачем додано заяву про забезпечення позову №б/н від 28.12.17р. шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «АЗОВБУД-ЛІДЕР» вчиняти дії щодо будь-якого відчуження або передачі в оренду, заставу або інші дії пересувного розчино-бетонного вузлу ПРБУ-80, що розташований за адресою: м.Маріуполь, пров. Учбовий, 3-а.

Відповідно до ч.1 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН», м.Маріуполь, Донецька область про забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

24.10.17р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» (заявник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗОВБУД-ЛІДЕР» (відповідач) був укладений договір купівлі-продажу №15/17.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (далі - постанова) особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати звернення із заявою про забезпечення позову.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що відповідач може вчинять будь-які правочини з пересувним розчино-бетонним вузлом ПРБУ-80 та невжиття заходів, передбачених ст.137 ГПК України істотно ускладнить виконання рішення.

Однак, саме лише посилання заявника на потенційну можливість вчинення відповідачем будь-яких правочинів з даним об'єктом, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, позивачем до суду не надано.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статями 73,74,77,79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Здійснивши оцінку обгрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» про вжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки, заявником не доведено те, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН», м.Маріуполь, Донецька область №б/н від 28.12.17р. про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 22.01.18р. та відповідно до ст.ст.255, 256 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя М.О. Лейба