ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"10" січня 2018 р. Справа № 917/1943/16

Суддя Здоровко Л.М.,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар'єр" (вх. №103 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від "13" березня 2017 р. у справі № 917/1943/16, ухвалене у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Кульбако М.М., час проголошення вступної та резолютивної частини рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

за позовом Державної екологічної інспекції у Полтавській області, м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар'єр", м. Кременчук, Полтавська обл.

про стягнення 133 346,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Полтавській області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар'єр" про стягнення 133 346, 59грн збитків за шкоду, заподіяну державі в результаті викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 01.01.2014 по 14.10.2015.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.03.2017 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар'єр" на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області 116 551, 31грн збитків за шкоду, заподіяну державі в результаті викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 01.01.2014 по 14.10.2015 та 1 748, 27грн витрат по сплаті судового збору; відмовлено у позові в частині позовних вимог щодо стягнення 16 795, 28грн збитків.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Одночасно апелянт звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апелянт отримав лише 30.11.2017.

Згідно відбитку штампу ПАТ "Укрпошта" на поштовому конверті, апелянт звернувся до апеляційного господарського суду 11.12.2017.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя - доповідач зазначає наступне.

15.12.2017 набрав чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Отже, розгляд господарськими судами справ здійснюється за правилами Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 15.12.2017, до скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України Про судовий збір зі змінами та доповненнями станом на момент подання апеляційної скарги, ставка судового збору, що справляється з апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

В силу підпункту 1 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем при поданні позовної заяви відповідно до вимог закону сплачено судовий збір у розмірі 2 000, 20грн; відповідно, апелянт за подання апеляційної скарги на рішення суду мав сплатити судовий збір у розмірі 2 200, 22грн (2 000, 20грн х 110%).

З матеріалів, доданих до апеляційної скарги, вбачається, що апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діє з 15.12.2017), до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, відповідно апеляційну скаргу слід залишити без руху.

Щодо клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду, суддя-доповідач зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 93 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) встановлювала, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів справи, у судовому засіданні господарського суду Полтавської області 13.03.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, дата складання повного тексту - у рішенні не зазначено; апелянт подав апеляційну скаргу 11.12.2017 (згідно відбитку ПАТ "Укрпошта" на поштовому конверті).

Згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) та статті 119 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діє з 15.12.2017), за заявою учасника справи суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений строк.

В обґрунтування пропуску строку подання апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що повний текст рішення був отриманий апелянтом лише 30.11.2017.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, суддею-доповідачем встановлено, що 13.03.2017 господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване апелянтом рішення, у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення; представник відповідача був присутній у судовому засіданні.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), повне рішення повинно бути складено у строк не більше п'яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, коли було складено повний текст рішення; у рішенні суду цього не зазначено.

Крім того, відповідно до статті 87 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Проте, як вбачається з відбитку штампу місцевого господарського суду на зворотному боці останнього аркушу повного тексту рішення, рішення було надіслано сторонам у справі лише 11.10.2017.

20.10.2017 до суду повернулась копія рішення, направлена відповідачу з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, апелянт неодноразово вчиняв дії, спрямовані на отримання повного тексту рішення суду, а саме апелянт неодноразово звертався до суду із заявами про видачу копії повного тексту рішення.

24.11.2017 місцевим господарським судом направлено на адресу відповідача копію повного тексту рішення, яка була отримана апелянтом 30.11.2017.

У межах 10-денного строку з дня отримання рішення суду, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Суддя-доповідач зазначає, що практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції) від 16.12.1992 року).

Розглянувши подане заявником апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зважаючи, що після отримання копії повного тексту рішення апелянт у межах розумного строку звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, та з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 129 Конституції України, суддя-доповідач вважає, що строк апелянтом пропущено з поважних причин, у звязку з чим він підлягає поновленню.

Разом з тим, з урахуванням, що апелянтом до апеляційної скарги не додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, суддя-доповідач ОСОБА_1 дійшла висновку, що відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України зазначене є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням 10-денного строку з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення вказаних недоліків, а саме апелянт має надати суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у встановленому законом порядку і розмірі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 119, 174, 234, 258, 260, п. 11, 13 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суддя-доповідач

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар'єр" на рішення господарського суду Полтавської області від 13.03.2017 у справі №917/1943/16 залишити без руху.

Товариству з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар'єр" усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; докази усунення недоліків мають надійти до Харківського апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, з урахуванням строків поштового перебігу.

Роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар'єр", що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач Здоровко Л.М.