РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2018Справа № 910/21128/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва"

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Соломянська районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 25 464,02 грн.

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Сидоренко М.В., довіреність № 25 від 10.01.18,

Панкова О.А, довіреність № 1 від 03.01.18;

від відповідача: Дюба О.Г., довіреність № 6993/125/01/13-2017 від 17.10.17;

від третьої особи: не з'явився.

встановив :

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" до Головного управління Національної поліції у м. Києві про стягнення 25 464,02 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.12.2016 року між ним, Соломянською районною в місті Києві державною адміністрацією та відповідачем укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №637, на підставі якого відповідачу було надано в користування нежитлове приміщення для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок бюджету, загальною площею 36,4 кв.м. за адресою: м. Київ, просп.. Перемоги, 45.

Проте, в порушення умов договору та чинного законодавства, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по орендній платі в розмірі 23 635,04 грн. за період з 01.12.2016 року по 01.11.2017 року.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за приміщення в розмірі 23 635,04 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 1 539,21 грн., три проценти річних в розмірі 289,77 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.11.2017 р. порушено провадження у справі, залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Соломянською районною в місті Києві державною адміністрацією, розгляд справи призначено на 15.01.2018 р.

13.12.2017 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву.

09.01.2018 року до канцелярії суду позивачем подано документи по справі.

В судове засідання 15.01.2018 року представник третьої особи не з'явився, проте 12.12.2017 року до суду подав заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить винести законне та обґрунтоване рішення суду про їх задоволення. Також, просив розглядати справу без участі його представника.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки у справі № 910/21128/17 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в силу ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представники позивача та відповідача не заперечував про розгляд даної справи у спрощеному позовному провадженні та всі документи на підтвердження своєї правової позиції в даному спорі сторонами подано.

Представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що утворення заборгованості за договором, обумовлене неналежним бюджетним фінансуванням та просив в разі задоволення позову, зменшити розмір штрафних санкцій.

В судовому засіданні 15.01.2018 року на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

02.12.2106 року між комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (підприємство - балансоутримувач ), Головним управлінням Національної поліції у м. Києві (орендар) та Соломянською районною в місті Києві державна адміністрація (орендодавець) укладено договір №637 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець на підставі рішення постійної комісій КМР з питань власності від 08.11.16 №30, розпорядження СРДА від 02.12.16 №912 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об'єкт, яке знаходиться за адресою: проспект Перемоги, буд. 45, для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету.

Цей договір визначає взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування орендарем об'єктом (п.1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 36,4 кв.м, у т.ч., підвал - 36,4 кв.м, згідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (додаток №1).

Вартість об'єкта згідно із затвердженим актом оцінки майна або висновком про вартість майна станом на 31 травня 2016 року становить 1 кв.м. - 18 826,67 грн., а всього 685 400,00 грн. без урахування ПДВ (п.2.2 договору).

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п.4.1.1 договору, орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт.

02.12.2016 року між сторонами договору підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Цей договір у відповідності до п.3 ст. 631 Цивільного кодексу України набирає чинності з 02.12.2016 року до 01.12.2019 року (п.9.1 договору).

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата визначена на підставі пункту 24 таблиця 2 п.20 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року №415/1280, і становить без ПДВ: 47,07 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку 2016р. 1713,50 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п.3.2 договору).

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі (п.3.6 договору).

Відповідно до п.3.7 договору, орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до п.4.2 договору орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Звертаючись з позовом позивач зазначив, що заборгованість орендаря по орендній платі договору з період з 01.12.2016 року по 01.11.2017 року складає 23 635,04 грн.

Як зазначено позивачем, станом на момент звернення до суду відповідачем заборгованість щодо оплати платежів по договору не сплачена.

Будь-яких інших доказів сплати відповідачем заборгованості з оплати оренди за оспорюваний період за договором матеріали справи не містять.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за період з 01.12.2016 року по 01.11.2017 року за договором у відповідача перед позивачем в сумі 23 635,04 грн., належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростовано, тому позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, твердження відповідача щодо утворення заборгованості за договором, обумовлене неналежним бюджетним фінансуванням Головного управління Національної поліції у м. Києві, що на думку відповідача, спростовує факт його вини, суд до уваги не приймає за наступних підстав.

Згідно з ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ст.617 ЦК України та ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Норми чинного цивільного і господарського законодавства не містять винятків про зміну чи невілювання відповідальності при фінансуванні зобов'язання за рахунок бюджетних коштів.

Так, в постанові від 15.05.2012 року у справі №11/446 Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічну позицію наведено у постанові Вищого господарського суду України від 03.02.2014 року у справі №910/9231/13.

За таких обставин, враховуючи приписи чинного законодавства, позицію Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що наведені вище твердження відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 1 539,21 грн. та три проценти річних в розмірі 289,77 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком 3% річних в розмірі 289,77 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Розрахунок індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
16.12.2016 - 31.10.20171989.881.115229.622219.50
16.01.2017 - 31.10.20172056.201.103212.322268.52
16.02.2017 - 31.10.20172078.821.092191.952270.77
16.03.2017 - 31.10.20172099.601.073153.312252.91
16.04.2017 - 31.10.20172137.401.063135.622273.02
16.05.2017 - 31.10.20172156.641.050107.412264.05
16.06.2017 - 31.10.20172184.671.03372.682257.35
16.07.2017 - 31.10.20172219.631.03169.272288.90
16.08.2017 - 31.10.20172224.071.03271.702295.77
16.09.2017 - 31.10.20172221.851.01226.662248.51
16.10.2017 - 31.10.20172266.281.0000.002266.28
За перерахунком суду індекс інфляції становить 1 270,54 грн.

За перерахунком суду загальний розмірі індексу інфляції становить 1 270,54 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 268,67 грн. не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, ідентифікаційний код 40108583) на користь комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, будинок 6, ) основний борг в розмірі 23 635 (двадцять три тисячі шістсот тридцять п'ять) грн. 04 коп., індекс інфляції в розмірі 1 270 (одна тисяча двісті сімдесят) грн. 54 коп., три проценти річних в розмірі 289 (двісті вісімдесят дев'ять) грн. 77 коп. та судовий збір в розмірі 1 583 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят три) грн. 04 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 22.01.2018 року.

Суддя С.М. Мудрий