ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.01.2018 Справа № 908/18/18

Господарський суд Запорізької області у складі судді Сушко Лариси Миколаївни, розглянувши заяву Головного управління ДФС у м. Києві, 04116, вул. Шолуденка, 33/19

про порушення справи про банкрутство відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Автомобільний центр, 69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11

ВСТАНОВИВ:

02.01.2017. до господарського суду надійшла заява Головного управління ДФС у м. Києві про порушення справи про банкрутство відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Автомобільний центр у звязку з неможливістю останнього виконати грошові зобовязання перед бюджетом, після настання встановленого терміну оплати.

У наданій заяві Головне управління ДФС у м. Києві зазначає, що станом на 04.09.2017. боржник має податковий борг перед бюджетом у сумі 7 142 592,24 грн.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.01.2015. по справі 826/16162/14 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Автомобільний центр суму податкового боргу у розмірі 1 365 251,45 грн.

До банківських установ направлені інкасові доручення №139/26-52-23-36, №138/26-52-23-36, №137/26-52-23-36, №136/26-52-23-36, №135/26-52-23-36 від 18.02.2015.

Інкасові доручення були повернуті банками без виконання, у звязку з відсутністю грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що оскільки всі заходи по стягненню заборгованості вичерпано, вимоги Головного управління ДФС у м. Києві набули характеру безспірних, що підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва та інкасовими дорученнями, просить суд порушити провадження у справі про банкрутство відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Автомобільний центр.

Суд, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, вважає, що вона підлягає поверненню без розгляду з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 16 Закону про банкрутство у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, повязані з розглядом справи. Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 10 Закону про банкрутство, право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор. Справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 даного Закону до заяви про порушення справи про банкрутство додаються, зокрема, рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора.

Згідно ч. 7 ст. 11 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом до заяви кредитора додаються також, зокрема, копія виконавчого документа; до заяви кредитора - органу державної податкової служби чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з абз.1 п. 95.3 ст.95 Податкового Кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. Відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Відтак, відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження" та Податкового кодексу України, примусове виконання рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків - юридичної особи за законом покладено виключно на контролюючі органи (органи доходів і зборів) за визначеною Податковим кодексом України процедурою, без залучення до неї органів державної виконавчої служби.

Таким чином, виходячи із вимог ст. 95 Податкового кодексу України, ч. 3 ст. 10, ч. 7 ст. 11 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, доказами в підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету у рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України.

Крім того, перебіг трьохмісячного строку, передбаченого ч. 3 ст. 10 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, оформленого стягувачем (контролюючим органом) на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

В пункті 12 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 Про Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI) викладена позиція, згідно з якою строк невиконання боржником податкового зобов'язання, для визначення неплатоспроможності боржника, починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, оскільки списання коштів здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України Про виконавче провадження.

Одночасно частиною 7 статті 11 Закону про банкрутство передбачено, що до заяви кредитора органу доходів і зборів чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обовязкових платежів), страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи, що стягнення з рахунків боржника - юридичної особи коштів у рахунок погашення податкового боргу здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України Про виконавче провадження, доказами безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів є рішення суду про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів у дохід бюджету в рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів щодо отримання заборгованості за процедурою, передбаченою Податковим кодексом України.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі №920/629/14, яка відповідно до ст. 111-28 ГПК України повинна враховуватись усіма судами загальної юрисдикції.

Як зазначає у своїй заяві ГУ ДФС у м. Києві, нею до банківських установ, що здійснюють розрахунково-касове обслуговування боржника направлені інкасові доручення №139/26-52-23-36, №138/26-52-23-36, №137/26-52-23-36, №136/26-52-23-36, №135/26-52-23-36 від 18.02.2015., які повернуті банками без виконання, у звязку з відсутністю грошових коштів.

Водночас податковою відомостей про наявні у боржника р/рахунки до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не надано.

Окрім того, суд зазначає, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.10.2017. було повернуто без розгляду заяву Головному управлінню ДФС у м. Києві про порушення провадження у справі відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Автомобільний центр.

В даній ухвалі судом встановлено, що згідно довідки Головного управління ДФС у м. Києві боржник має відкриті р/рахунки у наступних установах: ПАТ ОСОБА_1 Дніпро (2 рахунки); АТ ОСОБА_2 Аваль, у м. Києві (4 рахунки); ПАТ АКБ Київ (1 рахунок); АБ УкргазБанк (1 рахунок).

Інкасові доручення №139/26-52-23-36, №138/26-52-23-36, №137/26-52-23-36, №136/26-52-23-36, №135/26-52-23-36 від 18.02.2015. виставлені податковою лише на частину р/рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю Автомобільний центр, а саме на 3 рахунка в АТ ОСОБА_2 Аваль, на 1 рахунок в ПАТ АКБ Київ та на 1 рахунок в ПАТ ОСОБА_1 Дніпро.

Таким чином, заявником не надано доказів відсутності грошових коштів на всіх банківських рахунках боржника.

Також, слід зазначити, що ініціюючим кредитором не подано суду належних доказів вжиття заходів погашення податкового боргу за рахунок майна боржника (на підставі відповідного судового рішення) зокрема, вжиття заходів щодо примусової реалізації майна боржника, яке перебуває у податковій заставі, доказів звернення ініціюючого кредитора до суду з позовом про стягнення з боржника сум дебіторської заборгованості у рахунок погашення податкового боргу.

Частиною 2 ст. 11 Закону про банкрутство, зокрема передбачено, що до заяви про порушення справи про банкрутство додаються: витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо боржника.

У заяві Головного управлінням ДФС у м. Києві витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо боржника - відсутній, у звязку з чим не можливо встановити місцезнаходження боржника та підсудність даної справи.

Також слід вказати на те, що як вбачається з доданої до заяви постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2015. по справі 826/16162/14, стягувачем за вказаним рішенням є Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, тоді, як із заявою про порушення справи про банкрутство звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в той час доказів переведення боргу або доказів того, що останнє є правонаступником всіх прав на обов'язків Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві суду не надано.

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для прийняття до розгляду заяви про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Автомобільний центр.

Пунктами 2, 5 ч. 1 ст. 15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначено, що господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду зокрема, якщо заява не відповідає змісту вимог, визначених у цьому Законі та якщо заявник-кредитор не надав доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом повернення заяви про порушення справи про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Керуючись ст. 15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або

визнання його банкрутом, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи повернути Головному управлінню ДФС у м. Києві, 04116, вул. Шолуденка, 33/19 без розгляду.

Додаток: на 111 аркушах, у т.ч. оригінал платіжного доручення №2782 від 03.10.2017. про сплату судового збору у розмірі 16 000,00 грн.

Суддя Л.М. Сушко