ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

05 січня 2018 року Справа 5/112-Б-10

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши в межах провадження у справі про банкрутство МПП "Таврія" заяву про вжиття заходів забезпечення позову за

за позовом: Ліквідатора МПП "Таврія" арбітражного керуючого Акопян Г.Г. (АДРЕСА_3)

до відповідача: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 50023, АДРЕСА_1)

про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності

в с т а н о в и в:

Постановою Господарського суду Херсонської області від 04.05.2012р. у справі №5/112-Б-10 боржника МПП "Таврія", смт.Нововоронцовка Херсонської області визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

04.01.2018р. до суду звернувся ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Акопян Г.Г. із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Ухвалою від 05.01.2018р. заяву ліквідатора прийнято до розгляду та відкрито відокремлене провадження в межах справи №5/112-Б-10 про банкрутство МПП "Таврія", для розгляду заяви призначено судове засідання, вирішено інші процедурні питання.

Одночасно із заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Акопян Г.Г. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на спірний об'єкт нерухомості а також заборонити органам, що здійснюють функції державного реєстратора речових прав та обтяжень на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії, пов'язані з реєстрацією прав та обтяжень на спірне нерухоме майно.

05.01.2018р. ліквідатором подано додаткові пояснення до заяви про забезпечення позову.

Зокрема, заява ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Акопян Г.Г. про забезпечення позову обґрунтована наступним.

Так 12.12.2014р. відбувся аукціон з продажу майна МПП "Таврія", за результатами якого, крім іншого, було продано наступний об'єкт нерухомості:

- Комплекс автозаправна станція №1, інв. №101, до складу якого входить обладнання у кількості 12 шт., що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Набувачем вищезазначеного майна став ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, 50023, АДРЕСА_1).

Постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2017р. у справі №5/112-Б-10 було задоволено заяву ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" та визнано недійсними результати аукціону від 12.12.2014р. з продажу майна МПП "Таврія".

23.02.2017р. ОСОБА_3 змінив поштову адресу придбаного комплексу на: АДРЕСА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Нововоронцовської селищної ради №21 від 23.02.2017р., при цьому реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна залишився незмінним.

За договорами купівлі-продажу від 02.03.2017р. і 04.03.2017р. ОСОБА_3 відчужив спірний об'єкт нерухомості на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3, 50023, АДРЕСА_1), яка, в свою чергу, за договорами купівлі-продажу від 20.03.2017р. і 23.03.2017р. відчужила об'єкт нерухомості на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, 50023, АДРЕСА_1).

Ліквідатор боржника звертає увагу на те, що зміна адреси комплексу а також його подальше неодноразове відчуження мали місце саме після визнання Вищим господарським судом України недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута МПП "Таврія".

При цьому, наступні покупці означеного майна зареєстровані за однією адресою з переможцем аукціону ОСОБА_3 - АДРЕСА_1.

А з тексту укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу слідує, що 1/2 частка комплексу АЗС №1 згідно договору від 20.03.2017р. та 1/2 частка комплексу АЗС №1 згідно договору від 23.03.2017р. набувається у спільну сумісну власність подружжя - ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_3 (переможець аукціону).

Згода ОСОБА_3 (переможець аукціону), як чоловіка ОСОБА_2 (відповідач), на укладення цих договорів отримана у встановленому законом порядку, що підтверджується заявою та про що зазначається в пункті восьмому вказаних договорів купівлі-продажу.

Як зазначає ліквідатор, враховуючи звернення до суду із заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння при відсутності забезпечення позову, відповідач ОСОБА_2 матиме змогу перепродавати спірний об'єкт нерухомості, що значно ускладнить виконання в повному обсязі судового рішення, в разі задоволення заяви ліквідатора банкрута.

Згідно ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Пунктом 7 вказаної постанови Пленуму передбачено, що обираючи, який саме захід забезпечення позову слід застосовувати у тій чи іншій справі, господарський суд повинен виходити з такого.

За позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору. В такому раз в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна.

У спорах щодо витребування майна в ухвалі про накладення арешту на майно боржника господарський суд повинен чітко охарактеризувати ознаки, за якими той чи інший предмет відрізняється від подібних.

За загальним правилом, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов'язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції. Одним з механізмів забезпечення реального виконання можливого рішення суду є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Також, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту": кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тому вжиття обраних судом заходів до забезпечення позову відповідає вимогам статей 6 та 13 Конвенції та зобов'язанням, взятим на себе Україною щодо забезпечення права на справедливе судочинство та виконання судових рішень.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову.

Предметом спору у даному випадку є витребування у відповідача ОСОБА_2 об'єкту нерухомості, який вибув з володіння боржника МПП "Таврія" за результатами аукціону від 12.12.2014р., які, постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2017р., визнано недійсними.

Враховуючи поведінку набувачів вказаного майна, його неодноразове відчуження на користь третіх (пов'язаних між собою) осіб за наявності судових спорів щодо оскарження результатів аукціону від 12.12.2014р., в тому числі зміна адреси та укладення низки договорів купівлі-продажу після визнання недійсними результатів аукціону, з метою захисту майнових інтересів кредиторів у справі про банкрутство, заявник звернувся до суду із цією заявою.

Розглянувши заяву ліквідатора банкрута про вжиття заходів забезпечення позову, дослідивши подані на обґрунтування заяви докази, суд зазначає, що невжиття запропонованих ліквідатором заходів, у разі задоволення заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння, може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, яке буде прийнято у справі, а виконання рішення суду в такому разі може не призвести до фактичного захисту прав та інтересів як кредиторів так і самого боржника.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для вжиття заходів по забезпеченню заяви ліквідатора у справі №5/112-Б-10.

При цьому, обрані способи забезпечення заяви співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом вимоги ліквідатора, а тому вжиті судом заходи до забезпечення заяви спроможні забезпечити права та інтереси сторін у справі у разі задоволення заяви.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що ліквідатором банкрута обґрунтовано належними доказами імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення заяви.

Таким чином, з метою недопущення утруднення виконання рішення суду, з метою захисту інтересів кредиторів і боржника, суд вважає за необхідне забезпечити вищевказану заяву шляхом накладення арешту на об'єкти нерухомого майна та заборони органам, що здійснюють функції державного реєстратора речових прав та обтяжень на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії, пов'язані з реєстрацією прав та обтяжень на нерухоме майно.

За приписами ст.140 ГПК України про забезпечення позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до положень ст.144 Господарського процесуального кодексу України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136-140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", суд -

у х в а л и в:

1. Заяву ліквідатора Малого приватного підприємства "Таврія" арбітражного керуючого Акопян Г.Г. про забезпечення позову у справі №5/112-Б-10 задовольнити.

2. Вжити заходів до забезпечення позову та накласти арешт на:

Комплекс автозаправна станція №1, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 41, номер об'єкта в РПВН: 1546273.

3. Заборонити органам, що здійснюють функції державного реєстратора речових прав та обтяжень на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії, пов'язані з реєстрацією прав та обтяжень на нерухоме майно, а саме:

Комплекс автозаправна станція №1, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 41, номер об'єкта в РПВН: 1546273,

та вносити відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

4. Ухвала підлягає негайному виконанню.

5. Оригінал ухвали із гербовою печаткою направити Державному реєстратору.

6. Копію даної ухвали направити ліквідатору банкрута, ОСОБА_2

Ухвала набрала законної сили 05.01.2018р. і підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження"

Строк пред'явлення ухвали до виконання - протягом трьох років з дня її прийняття.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду протягом десяти днів.

Суддя М.Б. Сулімовська