ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2018 р. Справа № 922/3001/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора Ногіна О.М., службове посвідчення від 11.02.2015 року №032167;

1-го позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 05.01.2018 року №32-20-0.14.2-5/62-18;

2-го позивача не зявився;

1-го відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 03.01.2017 року;

2-го відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків (вх.3567Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2017р. (суддя Хотенець П.В.), повний текст рішення складено 03.11.2017 року

у справі № 922/3001/17

за позовом Першого заступника керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури Харківської області. ОСОБА_3 в інтересах держави в особі:

1.Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків

2. Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області

до 1-го відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Агролатінвест, с. Станичне

до 2-го відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації, смт. Нова Водолага

про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року до господарського суду Харківської області звернувся перший заступник керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_5 районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" від 05 грудня 2007 року (кадастровий номер :02:000:0404), зареєстрованого у ОСОБА_5 районному Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 29 грудня 2007 року за № 85 та зобовязання ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" повернути земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0404) площею 17,6987 га. у власність держави.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.11.2017р. у справі №922/3001/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що прокурор правомірно вказує на те, що спірний договір суперечить земельному законодавству, однак, разом з цим, вирішуючи заяву 1-го відповідача про сплив позовної давності, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-178цс15, вказав на те, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації протягом встановленого законом строку позовної давності, як про розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації № 777 від 12 листопада 2007 року, так і про договір оренди земельної ділянки від 05 грудня 2007 року, на підставі якого він укладений (від дати його укладення та державної реєстрації) та відмовив в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2017р. у справі №922/3001/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення не врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі №370/314/14-ц, відповідно до якої незважаючи на те, що органу прокуратури, який є позивачем та представником держави в особі органу місцевого самоврядування та органу державної влади про порушення законодавства стало відомо під час проведення відповідної перевірки вже після спливу позовної давності, місцевому господарському суду необхідно було зясувати з якого часу орган місцевого самоврядування дізнався про порушення права та звернути увагу на наявність доказів про те, що останньому було відомо про порушення права.

Так, апелянт зазначає про те, що причиною відсутності інформації про вказаний договір оренди в Головного управління Держгеокадастру у Харківській області стало те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та з 01.01.2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, відповідно до статті 122 Земельного кодексу України з 01.01.2013 року наділено повноваженнями з передачі у власність або у користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах Харківської області.

А тому, на думку апелянта, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області як юридична особа, було утворене у травні 2015 року та не приймало участі в укладенні спірного договору оренди землі від 29.12.2007 року та могло дізнатися про вказаний договір починаючи лише з 2015 року.

Про зазначені порушення законодавства як прокурор так і особи, в інтересах яких він виступає дізналися у 2017 році, у звязку з чим, на думку останнього, наявні всі правові підстави для визнання поважною причину пропуску строку на звернення до суду.

Актом господарського суду Харківської області від 15.11.2017 року, при розкриванні поштового відправлення апеляційної скарги у справі №922/3001/17 встановлено факт відсутності доказів сплати судового збору.

22.11.2017 року на адресу суду апеляційної інстанції від прокуратури Харківської області надійшов оригінал платіжного доручення від 14.11.2017 року №2604 про сплату судового збору в сумі 11 500, 28 грн. за подання апеляційної скарги (вх.№12012), який долучений до матеріалів справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2017 року у даній справі суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2017року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.), з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.12.2017 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 09.01.2018 року.

04.12.2017 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№12434), який долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.01.2018 року прокурор та представник 1-го позивача підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2017р. у справі №922/3001/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник 1-го відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники 2-го позивача та 2-го відповідача в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень №100, №119, проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Так, 26 жовтня 2006 року ОСОБА_5 районною державною адміністрацією винесено розпорядження "Про надання дозволу ТОВ "Агролатінвест" на виготовлення технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок".

Розпорядженням голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації № 777 від 12 листопада 2007 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель запасу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест", які розтошовані за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

На підставі вказаного розпорядження між ОСОБА_5 районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" 05 грудня 2007 року було укладено договір оренди землі строком на 20 років, який зареєстрований у ОСОБА_5 районному Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 29 грудня 2007 року за № 85.

Так, вказаним договором ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :02:000:0404, площею 17,6987 га.), яка розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Відповідно до пункту 15 договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного і сільськогосподарського виробництва.

Згідно пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 178796,07 грн.

Відповідно до пункту 6 договору земельна ділянка, яка передається в оренду, немає недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.

Договір укладається на термін 20 років (пункт 8 договору). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Згідно пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 120 грн. за один гектар загальної площі на рік.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та державної реєстрації.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками вказаних юридичних осіб.

Посилаючись на те, що спірний договір в порушення норм Законів України "Про оцінку земель" та "Про оренду землі" укладений без проведення нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що є обов'язковим для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності та є істотною умовою такого договору, прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_5 районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" від 05 грудня 2007 року (кадастровий номер :02:000:0404), зареєстрований у ОСОБА_5 районному Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 29 грудня 2007 року за № 85 та зобовязати ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" повернути земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0404) площею 17,6987 га. у власність держави.

01.11.2017 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом даного судового розгляду є вимога прокурора про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_5 районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" від 05 грудня 2007 року (кадастровий номер :02:000:0404), зареєстрованого у ОСОБА_5 районному Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 29 грудня 2007 року за № 85 та зобовязання ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" повернути земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0404) площею 17,6987 га. у власність держави.

Як на підставу позову та апеляційної скарги, прокурор посилався на те, що спірний договір оренди земельної ділянки укладений без проведення нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, яка в силу статті 13 Закону України «Про оцінку землі» є обовязковою при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а тому підлягає визнанню недійсним у звязку з недодержанням сторонами в момент вчинення цього правочину встановленого законом порядку.

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Приписами статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 14.1.136 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) унормовано, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно частини 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» » (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору), нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

У статті 13 Закону України «Про оцінку земель» » (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оцінку земель» » (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору), нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 Закону України "Про оцінку земель" у відповідній редакції).

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Згідно статті 23 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Разом з тим, приписами статті 22 Закону України «Про землеустрій» » (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору)передбачено, що землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судових рішень.

Оцінка земель проводиться для порівняльного аналізу і прогнозу ефективності використання землі як природного ресурсу та основного засобу виробництва, а також при здійсненні цивільно-правових угод (стаття 38 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору)).

Таким чином, земельним законодавством України передбачено обовязковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, що є необхідним для визначення розміру орендної плати за них.

Так, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, зазначена в пункті 5 договору, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Агролатінвест» не проводилась, що підтверджується наступним.

Згідно інформації ОСОБА_5 районної ради №492 від 22.05.2017 року, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 17,6987 га (кадастровий номер :02:000:0404), яку передано в оренду за договором, не проводилася.

Також, відповідно до інформації відділу Головного управління Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі Харківської області від 25.05.2017 року №10-20-0.23, 26-127/117-17, відомості щодо затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 17,6987 га, яку передано в оренду за договором, відсутні.

Отже, відсутність відповідного рішення про затвердження нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки свідчить про те, що фактично така оцінка при укладенні спірного договору проведена не була.

За таких обставин, 1-м відповідачем не було дотримано встановленого законом порядку визначення орендної плати за спірну земельну ділянку відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки.

Також, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №3-297гс15, від 08.04.2015 року у справі №3-41гс15, від 20.05.2015 року у справі №3-70гс15, від 01.07.2015 року у справі №916/1736/14, від 22.05.2013 року у справі №6-11цс13, де вказано, зокрема, про те, що укладення договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обовязковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є порушенням приписів статті 13 Закону України «Про оцінку земель» та статей 15, 21 Закону України «Про оренду землі».

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до частини 1 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, оскільки ОСОБА_5 районна державна адміністрація та ТОВ «Агролатінвест» уклали спірний договір оренди земельної ділянки з порушенням приписів статті 13 Закону України «Про оренду землі», а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обовязковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, договір оренди земельної ділянки відповідно до статей 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним, у звязку з недодержанням сторонами в момент його укладення встановленого законом порядку.

Щодо заяви 1-го відповідача про сплив позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування поданої заяви перший 1-й відповідач зазначає на те, що спірний договір укладено 05 грудня 2007 року, в той час як з позовною заявою прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області лише у 2017 році.

На думку 1-го відповідача, прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржений правочин протягом встановленої законом позовної давності від дати його укладення.

Посилається на те, що наказом Генерального прокурора України від 19 вересня 2005 року №3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів", що діяв на момент прийняття розпоряджень ОСОБА_5 районною державною адміністрацією "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки ТОВ "Агролатінвест" від 12 листопада 2007 року», визначено основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять також і накази Генерального прокурора, зокрема, від 18 жовтня 2010 року №3гн, від 12 квітня 2011 року №3гн, від 07 листопада 2012 року №3гн.

Також вказані накази, крім іншого, містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, використовувати право участі у засіданнях цих органів.

У наказі від 07 листопада 2012 року №3гн міститься вказівка прокурорам, викладена в такій формі: не рідше одного разу на місяць відповідним прокурорам вивчати законність актів, які видаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Отже, на думку 1-го відповідача, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими місцевими державними адміністраціями рішеннями, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до Закону України "Про прокуратуру", не може свідчити про те, що прокурор не міг бути обізнаний з існуванням спірного договору до спливу строку позовної давності та підтверджувати доводи останнього про початок перебігу цього строку лише в 2017 році.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Так, з вказаним позовом до господарського суду Харківської області прокурор звернувся у вересні 2017 року.

У частині 1 п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року вказано на те, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органів державної влади, права та інтереси яких він захищає, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор.

Вказана правова позиція, викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 3-126гс15.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивачів - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області до моменту подання позову прокурором про факт укладення спірного договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівська сільська рада Нововодолазького району Харківської області (позивачі) не знали та не могли знати про наявність порушень вимог закону до моменту інформування прокуратурою про їх виявлення.

Разом з тим, апелянт аргументує тим, що місцевий господарський суд неправомірно не прийняв до уваги твердження прокурора щодо того, що про відсутність проведеної нормативної грошової оцінки зазначеної в позовній заяві земельної ділянки органи прокуратури, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівська сільська рада дізналися лише у 2017 році, після направлення прокурором листів про представництво їх інтересів, а причиною відсутності інформації про вказаний договір оренди в Головного управління Держгеокадастру у Харківській області стало те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» було внесено зміни до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та з 01.01.2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно п. 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Харківської області.

У відповідності до п. 13 вказаного Положення, до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством на території Харківської області.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, відповідно до статті 122 Земельного кодексу України з 01.01.2013 року наділено повноваженнями з передачі у власність або у користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах Харківської області.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області утворено у травні 2015 року, участі в укладенні спірного договору оренди земельної ділянки від 29.12.2007 року не приймало, отже, про вказані порушення земельного законодавства могло довідатися у 2017 році.

Окрім того, колегією суддів, також, враховується правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15 про те, що за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Також, колегією суддів приймаються аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо доречності застосування у даній справі висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі №6-80цс17 щодо правильності застосування строків позовної давності, за якими судам слід зясовувати час, з якого особі, в інтересах якої предявлено позов стало відомо про порушене право.

Таким чином, підстави для задоволення заяви про застосування позовної давності відсутні, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що строк позовної давності за цими вимогами на момент предявлення позову прокурором в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області сплинув.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків слід задовольнити.

Отже, місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2017р. у справі №922/3001/17 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на 1-го та 2-го відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 3 ч.1 ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2017р. у справі №922/3001/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_5 районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" від 05 грудня 2007 року (кадастровий номер :02:000:0404), зареєстрований у ОСОБА_5 районному Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК" 29 грудня 2007 року за № 85.

Зобовязати ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" повернути земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0404) площею 17,6987 га. у власність держави.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Агролатінвест, с. Станичне (63232, с. Станичне, Нововодолазький район, Харківська область, вул. Шкільна, 4, ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; код одержувача 37999654, № рахунку 7171, банк одержувача - Держказначейська служба України, МФО 820172) 10977,54 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 районної державної адміністрації, смт. Нова Водолага (63200, Харківська область, смт. Нова Водолага, вул. Гагаріна, буд.7, кд ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; код одержувача 37999654, № рахунку 7171, банк одержувача - Держказначейська служба України, МФО 820172) 10977,54 грн. судового збору.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.01.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.