ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

11.01.2018р. Справа №24/212

за заявою від 13.12.2017р. №31/13-5111 ОСОБА_1 компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ

про видачу дублікату наказу господарського суду Донецької області від 15.08.05р. по справі №24/212 та поновлення строку предявлення його до виконання

за позовом ОСОБА_1 компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз

України, м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Вуглик, м.Горлівка

про стягнення 2560495 грн. 80 коп.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В судовому брали участь:

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.08.2005р. по справі №24/212 стягнуто з ОСОБА_2 підприємства по теплопостачанню „Вуглик, м.Горлівка на користь Дочірнього підприємства „Газ-тепло 2560495 грн. 80 коп. боргу, 25459 грн. 68 коп. державного мита та 117 грн. 81 коп. плати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

15.08.2005р. господарським судом Донецької області видано відповідний наказ про примусове виконання вищезазначеного рішення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.07.10р. у справі № 24/212 замінено сторону у виконавчому провадженні з Дочірнього підприємства «Газ-Тепло» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його правонаступника ОСОБА_1 компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

19.12.2017р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла заява від 13.12.2017р. №31/13-5111 ОСОБА_1 компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ про видачу дублікату наказу господарського суду Донецької області від 15.08.05р. по справі №24/212 та поновлення строку предявлення його до виконання.

Розглянувши вищевказану заяву, господарським судом встановлено наступне:

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Розділи 1-3)» внесено зміни, зокрема, до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності 15.12.2017р.

Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як вказувалось вище, господарським судом Донецької області видано наказ на примусове виконання рішення суду від 03.08.2005р. по справі №24/212.

При цьому, строк предявлення вказаного наказу суду до виконання був встановлений протягом трьох років з моменту набуття рішення чинності, тобто до 15.05.2008р.

Відповідно до п.19.4 розділу «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання.

У разі пропуску строку для предявлення судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, згідно із ст.329 Господарського процесуального кодексу України пропущений строк може бути поновлено.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

При цьому, відновлення процесуального строку являє собою визнання судом дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України. Копотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Дослідивши надані заявником копії документів, судом встановлено, що 21.12.2005р. ОСОБА_1 підприємство «Газ-Тепло» звернулося до державної виконавчої служби у Центрально-Міському районі м. Горлівки із заявою про відкриття виконавчого провадження №54/10-281-3922 з метою примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 15.08.05 № 24/212.

Як вбачається з матеріалів справи стягувач багаторазово звертався до відділів примусового виконання рішення у Донецькій області із заявами про хід виконавчого провадження, але лише 29.06.2017р. Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області було надіслано стягувачу листа №2-16-367 від 29.06.2017р., з якого вбачається, що підтвердити чи спростувати факт знаходження виконавчого документу у відповідному відділі, який тимчасово переміщено з території проведення активної фази АТО, не являється можливим. Так, згідно відповіді державної виконавчої служби, все майно Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м.Горлівка ГТУЮ у Донецькій області, в тому числі й матеріали виконавчих проваджень, які перебували на виконанні у відділі, залишилися на тимчасово непідконтрольній українській владі території в м.Горлівка. Також, в листі органу стягнення зазначено, що на даний час Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Горлівка переміщений та фактично знаходиться за адресою вул.Кошевого, 27, м.Дружківка, Донецька область, у звязку з чим запропоновано стягувачу звернутися до господарського суду Донецької області для отримання дублікату виконавчого документа.

Таким чином, як зазначає стягувач, наказ від 15.08.2005р. по справі №24/212 на теперішній час не виконано та фактично втрачено.

Згідно ст.129 Конституції України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Статтею 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів визначено поняття обовязковість судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних відносин Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", згідно якого Європейський суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

За висновками суду, враховуючи викладені позивачем обставини, пропуск встановленого строку пред'явлення до виконання наказу господарського суду Донецької області у справі №24/212 відбувся поза межами волевиявлення стягувача, внаслідок чого такий процесуальний строк підлягає поновленню на підставі ст.329 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, за відсутності в матеріалах справи доказів, що свідчать про повне виконання рішення, суд приходить до висновку про необхідність видачі дублікату наказу.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.234, 326, 327, 329 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву від 13.12.2017р. №31/13-5111 ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ задовольнити.

Поновити стягувачу, ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ строк пред'явлення до виконання наказу господарського суду Донецької області від 15.08.2005р. по справі №24/212.

ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ дублікат наказу господарського суду Донецької області від 15.08.2005р. по справі №24/212.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 11.01.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали підписано 11.01.2018р.

Суддя Г.В. Левшина