ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2018 року м.Дніпро

Справа № 904/182/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 (суддя Васильєв О.Ю.) у справі

за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м. Дніпро

про стягнення 6 199 788, 14 дол. США, що за курсом НБУ 23,450698 еквівалентно 145 389 359,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2016 у даній справі, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2016, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", заборгованість за договором №DNH1LON04243 від 25.09.2013 станом на 08.12.2015, яка складається з заборгованості за кредитом 2 609 724,47 дол. США; заборгованості за відсотками 1 356 529,85 дол. США та судові витрати по справі у розмірі 132 230,38 грн.

22.07.2016 господарським судом на виконання зазначених судових рішень було видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду від 03.08.2016 розстрочено виконання рішення господарського суду від 24.03.2016 на один рік, шляхом сплати заборгованості щомісячними рівними платежами.

Постановою суду апеляційної інстанції від 26.09.2016 згадану ухвалу скасовано; розстрочено виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2016 на дванадцять місяців шляхом сплати заборгованості у розмірі 3 927 119,50 доларів США щомісячними рівними платежами по 327 259,96 доларів США в місяць, починаючи з 1 жовтня 2016 року.

18.10.2017 відповідач звернувся до господарського суду із заявою про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2016 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення судових витрат в cумі 132 230, 38 грн.

Заява обґрунтована посиланням на те, що у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 зазначено, що із суми сплачено заборгованості 565 000,00 грн судом апеляційної інстанції вираховано розмір стягнутих судових витрат у розмірі 132 230,38 грн. Таким чином, на думку заявника, суму судових витрат у розмірі 132 230,38 грн. ним сплачено на користь позивача в сумі сплаченого боргу 565 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 у задоволенні заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення судових витрат в сумі 132 230,38 грн. - відмовлено.

Зазначена ухвала обґрунтована посиланням на відсутність правових підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

У поданій апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу господарського суду скасувати, визнати наказ господарського суду Дніпропетровської області, виданий 22.07.2016 у справі № 904/182/16, щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором №DNH1LON04243 від 25.09.2013 станом на 08.12.2015, яка складається з заборгованості за кредитом 2 609 724,47 дол. США; заборгованості за відсотками 1 356 529,85 дол. США та судові витрати по справі у розмірі 132 230,38 грн.

Згадана апеляційна скарга обґрунтована посиланням на обставини, встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 у даній справі.

Так, скаржник зазначає, що із суми заборгованості 565 000,00 грн. сплаченої 26.04.2016, судом апеляційної інстанції вираховано розмір стягнутих судових витрат у розмірі 132 230,38 грн.

Таким чином, суму судових витрат у розмірі 132 230,38 грн. відповідач вже сплатив на користь позивача в сумі сплаченого боргу 565 000,00 грн.

На думку скаржника, факти встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 у відповідності до ст.35 ГПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

11.01.2018 сторони не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції вважає, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, враховуючи таке.

Приписами статті 124 Конституції України та статті 115 ГПК України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали) визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ч. 1 ст. 116 ГПК України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали).

За змістом ч.ч.2,4 ст.117 ГПК України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали), господарський суд, який видав наказ, може за заявою боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, якщо обов'язок відсутній повністю чи частково і перелік підстав для того не є вичерпним.

У пунктах 3.3, 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» роз'яснено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково). Тією ж частиною четвертою статті 117 ГПК передбачено, що коли стягнення за наказом, визнаним таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, уже відбулося, господарський суд на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Матеріали справи свідчать про те, що у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про те, що залишок несплаченої заборгованості становить 3 927 119,50 доларів США. При цьому, із суми сплаченої заборгованості 565 000,00 грн. судом апеляційної інстанції вираховано розмір, стягнутих судових витрат у розмірі 132 230,38 грн.

Водночас, в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2017 у цій справі, якою частково задоволено заяву відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню , зазначено наступне : "... до дня відкриття виконавчого провадження (23.05.2017) №54006705 частково погашений борг боржника за наказом господарського суду Дніпропетровської області №904/182/16, виданого 22.07.2016, в загальній сумі 76 482,00 доларів США...".

Колегія суддів вважає, що дослідивши наявні у справі докази часткової сплати відповідачем заборгованості, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не надано належних доказів сплати ним саме судового збору в розмірі 132 230,38 грн., оскільки згідно до витягу з рахунку (т.2, а.с.164 ) 565 000,00 грн., сплачені 26.04.2016 мають призначення платежу: «перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитним договором DNH1L ON04243 від 25.09.2013 р.».

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення судових витрат в сумі 132 230,38 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на порушення господарським судом норм ст.35 ГПК України, оскільки обставини, на які посилається відповідач та які викладені у постанові суду апеляційної інстанції є оціночним судженням суду та не є преюдиційним фактом, який не підлягає доказуванню під час вирішення даного спору.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не визнаються судом такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Відповідно до приписів ст.287 ГПК України ухвали суду першої інстанції про визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.270,281,282 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" відмовити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 у справі № 904/182/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Постанова складена у повному обсязі 15.01.2018.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_1