ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.18 Справа № 917/2102/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, 36014, м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 1/23

до Приватного акціонерного товариства "Домінік", 36020, м.Полтава, вул. Маршала Бірюзова,2

про відшкодування збитків в сумі 1 017 000,00 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники:

представник позивача ОСОБА_1, довіреність № 1 від 02.01.18 р.

представник відповідача ОСОБА_2, довіреність №80 від 29.12.17р.

Розглядається позов про відшкодування збитків в сумі 1 017 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що на балансі відповідача перебуває державне майно, а саме: будівля карамельного цеху загальною площею 2057,3 м, що розташована в м.Полтава, по вул.Спаська, 10, які не увійшли до статутного капіталу у процесі приватизації та за яке відповідач, відповідно до пункту 4 наказу Фонду державного майна України "Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі" від 19.05.1996 № 908/68, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 за № 414/3707 та відповідно до Цивільного кодексу України несе відповідальність за його збереження.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.01.2018р.

15.12.2017 року, після порушення провадження у справі, набрала чинності нова редакція ГПК України (ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017).

Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень ГПК (в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Після набрання чинності цією редакцією Кодексу суд продовжив розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті, що відображено в ухвалі господарського суду Полтавської області від 02.01.2018р.

02.01.2018р. від відповідача надійшов відзив, в якому він проти позову заперечує (вх. № 2 від 02.01.2018р.).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.01.2018р. суд за усним клопотанням позивача про відкладення розгляду справи для надання відповіді на відзив розгляд справи по суті відклав на "11" січня 2018 р., запропонував позивачу надати суду відповідь на відзив, відповідачу - заперечення та докази надіслання позивачу копії заперечень та доданих до них документів.

11.01.2018р. позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 270 від 11.01.2018р.).

В судовому засіданні 11.01.2018р. представник позивача наполягав на задоволенні позову за обгрунтуванням, що наведене у ньому та запереченнях на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.01.2018р. проти позову заперечив за обгрунтуванням, що наведене у відзиві.

Крім того, представники сторін повідомили про відсутність заяв чи клопотань, пов"язаних з розглядом справи.

Рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Ст.З Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що об'єктами управління державної власності є державне майно, що перебуває на балансі Господарських організацій, яке не увійшли до їх статутних капіталів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та п. 1.З. Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом ФДМ України та Мінекономіки України від 19.05.1999 № 908/68 та зареєстрованого в Мін'юсті України органом (надалі - Положення), уповноваженим управляти державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, є державні органи приватизації.

Так, Позивач, відповідно до покладених на нього завдань та в межах своїх повноважень, визначених Положенням та Законом України «Про управління об'єктами державної власності», є органом управління державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації.

Обгрунтовуючи позов позивач вказує, що в його управлінні знаходяться об'єкти державної власності, які обліковуються на балансі ПрАТ «Домінік» (створене під час приватизації державного майна орендного підприємства Полтавської кондитерської фабрики Державного комітету по харчовій та переробній промисловості України, шляхом перетворення у ВАТ «Полтавакондитер», в подальшому - ПАТ «Полтавакондитер», ПрАТ «Домінік», надалі - Відповідач), а саме: будівля карамельного цеху загальною площею 2057,3 м, що розташована в м. Полтава, по вул. Спаська, 10.

Згідно з планом приватизації державного майна орендного підприємства Полтавської кондитерської фабрики Державного комітету по харчовій та переробній промисловості України та актом оцінки вартості ЦМК Полтавської кондитерської фабрики, що затверджені начальником регіонального відділення 30.07.1993 року, зазначений об'єкт державної власності під час приватизації не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Полтавакондитер» (надані в матеріали справи).

Також, 30.07.1993 року між Полтавською орендною кондитерською фабрикою та Головним управлінням архітектури і містобудування м. Полтави було укладено Тимчасову угоду про порядок використання будинків - адмінісративного і карамельного корпусів Полтавської орендної кондитерської фабрики, що є пам'ятками архітектури місцевого значення (бувший пивоварний завод із пивною «Приют друзей») по вул.. Спаська, 10/8 в м. Полтаві.

Відповідно до вищезазначеної угоди Відповідач зобов'язувався, зокрема, підтримувати в нормальному експлуатаційному стані архітектурні елементи і конструкції будинків через своєчасне проведення ремонтно-відновлювальних робіт.

В подальшому, 30.09.1997 будівля карамельного цеху була передана у користування ВАТ «Полтавакондитер» на підставі договору оренди №430-с, укладеного між РВ ФДМУ по Полтавській області та ВАТ «Полтавакондитер».

Під час здійснення функцій з правління об'єктом державної власності, Позивачем було здійснено перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна, а саме триповерхової будівлі карамельного цеху по вул. Спаська, 10, в м. Полтава, загальною площею 2057,3 м.

За результатами перевірки, проведеної 03.12.2013 року, технічний стан об'єкту державної власності - будівлі карамельного цеху загальною площею 2057,3 м2, що розташована в м. Полтава, по вул. Спаська, 10, станом на 03.12.2013 року, був задовільним, та в приміщеннях зафіксовано частково наявне обладнання, що підтверджується Актом перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна, що перебуває на балансі ПАТ «Полтавакондитер» від 13.12.2013 року

23.12.2013 Відповідач звернувся до Позивача з проханням погодити внесення змін до договору оренди в частині виключення з об'єкту оренди будівлі карамельного цеху.

Згідно акта приймання - передачі (повернення) нерухомого майна від 01.01.2014 будівля карамельного цеху була виключена з об'єкту оренди за Договором оренди від 30.09.1997 №430-С нерухомого майна, що є державною власністю.

01.01.2014 між Позивачем та Відповідачем, як балансоутримувачем зазначеного державного майна, було укладено Договір зберігання № 01/2014 (надалі - Договір), згідно якого будівлю карамельного цеху передано на зберігання Відповідачу в задовільному стані, що підтверджується Актом приймання-передачі об'єктів державної власності на зберігання ПАТ «Полтавакондитер» від 01.01.2014.

Відповідно до п.п.2.8, 2.9 вказаного Договору, Відповідач зобов'язувався повернути об'єкт органу управління в такому стані, в якому він був прийнятий на зберігання з урахуванням зміни їх природних властивостей та нести матеріальну відповідальність за втрату, пошкодження або нестачу об'єкту.

Як передбачено п.4.1 Договору, за пошкодження об'єкту Відповідач зобов'язаний виплатити органу управління суму, на яку знизилася вартість об'єкту.

За результатами перевірок, проведених позивачем у 2015 - 2017 p.p. було встановлено незадовільний стан вказаного об'єкта державної власності та необхідності проведення Відповідачем його капітального ремонту, що підтверджується Актами перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна, що перебуває на балансі ПАТ «Полтавакондитер» від 30.07.2015, 23.11.2016 та 19.05.2017

Позивач неодноразово листами №11-03-3565 від 14.08.2015, №11-104-511 від 06.12.2016 звертався до Відповідача, як балансоутримувача вказаного державного майна, щодо відновлення будівлі карамельного цеху, шляхом проведення капітального ремонту, та в разі невиконання даних вимог - відшкодувати збитки завдані державі за пошкодження (псування) державного майна в добровільному порядку, відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116.

Відповідач своїм листом № 2171 від 27.12.2016 повідомив, що немає наміру проводити капітальний ремонт будівлі карамельного цеху, оскільки дана будівля відноситься до пам'ятки архітектури місцевого значення.

Враховуючи вказане вище, згідно п.2.3 Договору, яким органу управління надано право у будь-який час вимагати від зберігача повернення об'єкту, Позивачем було повідомлено Відповідача про припинення з 01.01.2017 року Договору зберігання № 01/2014 від 01.01.2014 (лист № 11-104-0380 від 25.01.2017)

Позивачем неодноразово направлялися листи на адресу Відповідача з вимогою повернути об'єкт державної власності зі зберігання, що підтверджується листами № 11-104-0533 від 03.02.2017, № 11-104-0640 від 10.02.2017, № 11-104-0728 від 17.02.2017.

17.02.2017 року між Позивачем та Відповідачем було підписано Акт приймання-передачі (повернення) ключів від нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на зберіганні за Договором зберігання №01/2014 від 01.01.2014.

Позивач зазначає, що оскільки за результатами перевірок, проведених позивачем у 2015 - 2017 p.p. було встановлено незадовільний стан вказаного об'єкта державної власності та необхідності проведення Відповідачем його капітального ремонту, з огляду на повідомлення відповідача про відсутність наміру проводити капітальний ремонт будівлі карамельного цеху, ним, як органом управління об'єктами державної власності, на засіданні комісії з питань управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств прийнято рішення - нарахувати збитки завдані державі, внаслідок пошкодження (псування) об'єкту державної власності - будівлі карамельного цеху за адресою: м. Полтава, вул. Спаська, 10, що обліковується на балансі ПАТ «Полтавакондитер», що підтверджується протоколом від 18.01.2017.

Позивач вказує, що ним проведено роботу по визначенню розміру збитків шляхом проведення незалежної оцінки суб'єктом оціночної діяльності (Товарна Біржа «Полтавська регіональна біржа нерухомості»), відібраного на конкурентних засадах, рецензування звіту з незалежної оцінки майна, затвердження висновку про вартість державного майна. Згідно з затвердженим висновком про вартість майна (дата оцінки 30.04.2017 року) величина збитків, завданих державі, отримана в результаті оцінки, становить 1017000 грн. (без урахування ПДВ).

07.08.2017 та 15.09.2017 повторно, Позивачем на адресу Відповідача направлелі претензії № 11-104-3093 та № 11-104-3574 відповідно, з проханням відшкодувати завдані державі збитки по зазначеному вище об'єкту.

У задоволенні претензії Відповідачем було відмовлено (лист №1625 від 15.09.2017).

З метою відшкодування завданих державі збитків позивач звернувся до господарського суду за захистом порушеного права та законного інтересу з даним позовом.

Відповідач, заперечує проти позову, зазначив, що він належним чином виконував умови Договору зберігання № 01/2014 від 01.01.2014 р. та вживав усі належні заходи задля утримання будівлі карамельного цеху в належному стані.

Зокрема, відповідач вказав, що 17.08.2004 року між ВАТ «Полтавакондитер» та Полтавською міською радою в особі Головного управління у справах містобудування та архітектури укладено Охоронний договір пам'ятника архітектури місцевого значення та в 2016 році проводився поточний ремонт приміщення будівлі карамельного цеху, що підтверджується Актом на списання матеріальних цінностей за листопад 2016року.

Щодо визначених позивачем розмірів, заподіяних Державі збитків в сумі 1017000 грн, відповідач вказав, що акти перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна складені представниками Позивача та відповідні перевірки проводились за участю цих самих представників, які є зацікавленими особами та не володіють відповідними технічними знаннями для перевірки та оцінки технічного стану будівлі.

Крім того, відповідач повідомив, що на дату укладення договору зберігання об'єкту державної власності № 01/2014 від 01.01.2014 року технічний стан об'єкту оренди не перевірявся, в акті прийому-передачі на зберігання ПАТ «Полтавакондитер» від 01.01.2014 року взагалі не зазначено про технічний стан об'єкту оренди.

Також, відповідач звернув увагу суду, що оскільки будівля карамельного цеху по вул. Спаській, 10 в м. Полтава відноситься до пам'ятки архітектури місцевого значення, зобов'язання щодо приведення пам'ятки до належного стану, в т.ч. проведення капітального ремонту, покладено на власника або уповноваженого ним органу, особу, яка набула права володіння, користування чи управління, тобто на Регіональне відділення Фонду державного майна України.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Предметом даного судового розгляду є матеріально правова вимога позивача про стягнення збитків у сумі 1 017 000,00 грн. завданих державі внаслідок незбереження майна, яке не увійшло до статутного фонду товариства в процесі приватизації.

Приписами пункту 1.4 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 19.05.1996 № 908/68 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 за № 414/3707 (далі Положення № 908/68) відповідальність за збереження та ефективне використання державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, визначається главою 29 розділу І Книги третьої Цивільного кодексу України щодо захисту прав власності та главою 51 розділу І Книги 5 Цивільного кодексу України щодо правових наслідків порушення зобовязання.

Відповідно до статті 386 ЦК України власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, саме на позивача покладено обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Як вище зазначено, позивач під час здійснення функцій з правління об'єктом державної власності, здійснював перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна, а саме триповерхової будівлі карамельного цеху по вул. Спаська, 10, в м. Полтава, загальною площею 2057,3 м .

За результатами перевірки, проведеної 03.12.2013 року, технічний стан об'єкту державної власності - будівлі карамельного цеху загальною площею 2057,3 м2, що розташована в м. Полтава, по вул. Спаська, 10, станом на 03.12.2013 року, був задовільним, та в приміщеннях зафіксовано частково наявне обладнання, що підтверджується Актом перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна, що перебуває на балансі ПАТ «Полтавакондитер» від 13.12.2013 року

За результатами перевірок, проведених позивачем у 2015 - 2017 p.p. було встановлено незадовільний стан вказаного об'єкта державної власності та необхідності проведення Відповідачем його капітального ремонту, що підтверджується Актами перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна, що перебуває на балансі ПАТ «Полтавакондитер» від 30.07.2015, 23.11.2016 та 19.05.2017

Суд зазначає, що вказані Акти перевірки (від 30.07.2015, 23.11.2016 та 19.05.2017) фіксують незадовільний стан будівлі, проте не містять інформації щодо обставин, які призвели до незадовільного стану об"єктів державного майна, а також висновків, що саме неправомірні дії відповідача призвели до такого стану.

Посилання позивача на те, що протиправність поведінки Відповідача полягає у протиправній бездіяльності, як балансоутримувача державного майна, невиконанні імперативних норм права щодо збереження цього майна, суд важає необгрунтованим з огляду на наступне.

В обгрунтування того, що єдиним користувачем та зберігачем зазначеною державного майна - будівлі карамельного цеху загальною площею 2057,3 м , що розташована в м. Полтава, по вул. Спаська, 10 - виступав Відповідач, позивачем надані План приватизації та Акт оцінки, затверджені 30.07.1993 року, Тимчасову угоду про порядок використання будинків - адміністративного і карамельного корпусів Полтавської орендної кондитерської фабрики, що є пам'ятками архітектури місцевого значення (бувший пивоварний завод із пивною «Приют друзей») по вул.Спаська, 10/8 в м. Полтаві, що укладена 30.07.1993 року між Полтавською орендною кондитерською фабрикою та Головним управлінням архітектури і містобудування м. Полтави, договір оренди №430-с, укладеного між РВ ФДМУ по Полтавській області та ВАТ «Полтавакондитер» від 30.09.1997, договір зберігання №01/2014 від 01.01.2014.

Факт користування державним майном - будівлею карамельного цеху загальною площею 2057,3 м , що розташована в м. Полтава, по вул. Спаська, 10 - відповідачем в процесі розгляду справи не спростовувався, а тому згідно ст.75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Зазначеним вище доказами, у тому числі і договором зберігання №01/2014 від 01.01.2014, підтверджується зобов'язання відповідача зберігати майно, запобігати його пошкодженню та псуванню.

Суд приймає до уваги твердження відповідача, що ПАТ «Полтавакондитер» виконувало умови Договору зберігання № 01/2014 від 01.01.2014 р. та вживало заходи задля утримання будівлі карамельного цеху в належному стані, зокрема, 17.08.2004 року уклало з Полтавською міською радою в особі Головного управління у справах містобудування та архітектури Охоронний договір пам'ятника архітектури місцевого значення, в 2016 році провело поточний ремонт приміщення будівлі карамельного цеху, що підтверджується Актом на списання матеріальних цінностей за листопад 2016року.

Водночас, судом взято до уваги, що будівля карамельного цеху за адресою: м. Полтава, вул. Спаська, 10, являється пам'яткою архітектури місцевого значення, а отже правові, організаційні, соціальні та економічні відносини щодо неї регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Так відповідно до ст. 27 вказаного Закону:

1. У разі, коли пам'ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління зобов'язані привести цю пам'ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).

2. Якщо власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, самостійно не здійснюють заходів, передбачених у частині першій цієї статті, то відповідний орган охорони культурної спадщини може зобов'язати їх здійснити ці заходи, видавши відповідне розпорядження.

3. У разі, коли власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, не в змозі виконати розпорядження органу охорони культурної спадщини може вжити необхідних заходів самостійно (повністю або частково), профінансувавши їх за рахунок спеціальних коштів на фінансування охорони культурної спадщини».

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону культурної спадщини» фінансування охорони культурної спадщини здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фондів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів. Джерелами фінансування заходів у сфері охорони культурної спадщини можуть бути кошти власників пам'яток чи уповноважених ними органів або осіб, які набули права володіння, користування чи управління пам'ятками, кошти замовників робіт, передбачених статтями 22 та 37 цього Закону, благодійні внески та пожертвування, у тому числі валютні, на охорону культурної спадщини та інші джерела, не заборонені чинним законодавством.

Згідно із статтею 39 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» власник пам'ятки або уповноважений ним орган, особа, яка набуїна права володіння, користування чи управління нею, забезпечує збереження, утримання в належному стані, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію та ремонт пам'ятки за власні кошти, якщо інше не передбачено відповідним договором або законом.

Статтею 40 вищевказаного закону визначено:

« 1. Спеціальними коштами на фінансування охорони культурної спадщини є кошти спеціальних фондів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів. Порядок формування та використання цих коштів встановлюється Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік та Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними та міськими радами.

3. Кошти по фінансування охорони культурної спадщини не підлягають вилученню.

4. Органи охорони культурної спадщини є розпорядниками спеціальних коштів на фінансування охорони культурної спадщини.»

Пунктом 1.2. Договору зберігання № 01/2014 від 01.01.2014 р. передбачено, що Зберігач (ПАТ «Полтавакондитер») не вправі користуватися і розпоряджатись переданим на зберігання об'єктом.

Крім того, відповідно до Порядку проведення ремонту та утримання об'єктів благоустрою населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23.09.2003 року №154, до об'єктів благоустрою населених пунктів, зокрема, належать пам'ятки культурної та історичної спадщини. Відповідно до п. 2.3 вказаного Порядку власник, за поданням балансоутримувача, щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об'єкта благоустрою на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Затверджується також перелік об'єктів проведення капітального ремонту.

Таким чином, оскільки будівля карамельного цеху по вул. Спаській, 10 в м. Полтава відноситься до пам'ятки архітектури місцевого значення, зобов'язання щодо приведення пам'ятки до належного стану, в т.ч. проведення капітального ремонту, покладено на власника або уповноваженого ним органу, особу, яка набула права володіння, користування чи управління, тобто на Регіональне відділення Фонду державного майна України. При неможливості власника або уповноваженого ним органу, особи, яка набула права володіння, користування чи управління привести пам'ятку архітектури місцевого значення до належного стану, відповідний орган охорони культурної спадщини по Полтавській області може вжити необхідних заходів самостійно, профінансувавши їх за рахунок спеціальних коштів на фінансування охорони культурної спадщини.

З врахуванням зазначеного вище, суд погоджується з правомірністю позиції відповідача щодо відсутності наміру проводити капітальний ремонт будівлі карамельного цеху, оскільки дана будівля відноситься до пам'ятки архітектури місцевого значення (викладена у листі № 2171 від 27.12.2016).

Крім того, судом враховано, що відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999р. №908/68 (надалі - Положення), управління обєктами, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, здійснює Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Зі змісту підпунктів 1.3, 1.4 пункту 1 Положення вбачається, що управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства.

Суд зазначає, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами виконання власних зобов"язань щодо управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств; виконання порядку управління державним майном, який полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом способу та умов подальшого використання майна в межах чинного законодавства.

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено ані факту порушення господарського зобов"язання відповідачем, ані факту порушення встановлених вимог щодо здійснення господарської діяльності (що є підставою для відшкодування збитків згідно відповідно до приписів статті 224 Господарського кодексу України).

Щодо розміру збитків суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

В обгрунтування розміру заявленої до стягнення суми позивач надав висновок про вартість розміру збитків, завданих державі від пошкодження об'єкту державного майна - будівлі карамельного цеху, загальною площею 2057,3 м2, затверджений Наказом регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області від 18.07.2017.

Так, вказаний висновок визначає, що розмір збитків, завданих державі, розрахований витратним підходом (на підставі різниці у вартості даних об"єктів з технічним станом на момент передачі на зберігання та в фізичному стані на дату оцінки) складає 1 017 041,00 грн. (розділ 6 звіту).

В розділі 5 «опис об'єкту оцінки» звіту Товарної біржі від 30.06.2017 року зазначено, що технічний стан об'єкту оцінки на момент передачі так і на 13 грудня 2013року є задовільним, в той же час станом на 30.07.2015, 23.11.2016 та 19.05.2017року технічний стан будівлі визначений як незадовільний.

При дослідженні наданих позивачем доказів, суд встановив, що після 13 грудня 2013року (дата Акту перевірки, коли встановлено, що технічний стан об'єкту державної власності - будівлі карамельного цеху загальною площею 2057,3 м2, що розташована в м. Полтава, по вул. Спаська, 10, був задовільним) 01.01.2014 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір зберігання № 01/2014.

Умовами договору та Актом приймання-передачі об'єктів державної власності на зберігання ПАТ «Полтавакондитер» від 01.01.2014 підтверджується факт передачі будівлі карамельного цеху по первісній вартості 470,1 тис. грн (залишкові вартості 272,4 тис. грн.), проте ні умовами договору, ні актом не зафіксовано технічний стан об"єкту державної власності.

Тобто, на момент передачі будівлі карамельного цеху відповідачу відсутні відомості щодо його технічного стану.

Листом № 11-104-0380 від 25.01.2017 позивачем було повідомлено Відповідача про припинення з 01.01.2017 року Договору зберігання № 01/2014 від 01.01.2014, а 17.02.2017 року між Позивачем та Відповідачем було підписано Акт приймання-передачі (повернення) ключів від нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на зберіганні за Договором зберігання №01/2014 від 01.01.2014р.

Згідно Висновку про вартість розміру збитків, завданих державі від пошкодження об'єкту державного майна - будівлі карамельного цеху, загальною площею 2057,3 м2, затверджений Наказом регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області від 18.07.2017, дата проведення оцінки - 30.04.2017р., тобто через певний проміжок часу від дати припинення Договору зберігання № 01/2014 від 01.01.2014 та підписання Акту приймання-передачі (повернення) ключів від нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на зберіганні за Договором зберігання №01/2014 від 01.01.2014р.

З огляду на вказане, розмір збитків, визначений у Висновку про вартість розміру збитків, завданих державі від пошкодження об'єкту державного майна - будівлі карамельного цеху, загальною площею 2057,3 м2, затверджений Наказом регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області від 18.07.2017, не може бути прийнятий судом як обгрунтований для задоволення вимог позивача.

Будь яких інших доказів, у т.ч., насамперед належних доказів в підтвердження наявності всіх умов у сукупності для настання цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню збитків, позивачем не надано. Умови у їх сукупності для настання цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню збитків не доведено.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування(допустимість доказів).

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на визначене вище, за відсутності інших доказів, на підтвердження заподіяння неправомірними діями відповідача збитків, у визначеному позивачем розмірі, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Докази про сплату учасниками справи інших судових витрат чи докази судових витрат, які сторона має сплатити у зв"язку з розглядом даної справи, суду не надано, і такі в матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.01.18 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України). Згідно з ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Киричук О. А.