ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 січня 2018 р. Справа № 918/817/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В.,

при секретарі судового засідання Лиманському А.Ю.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Анімакорд Лтд

до відповідача : Фізичної особи-підприємця Баталової Людмили Анатоліївни

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав

Представники:

Від позивача: Калініченко Н.А. (дов. від 02 квітня 2017 року);

Від відповідача : не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Анімакор Лтд звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Баталової Людмили Анатоліївни про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених станом на дату прийняття рішення у справі. Позовні вимоги аргументовані тим, що відповідачем порушено майнове авторське право позивача на аудіовізуальний твір (мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь"), а саме за твердженнями позивача 30 вересня 2016 року у магазині "Імператор", що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Д.Галицького 2а, де відповідачем здійснюється господарська діяльність, було здійснено продаж (реалізацію, розповсюдження) наступних товарів:

- чашка "Маша" з полуницею - на якій протиправно відтворено зображення персонажу "Маша" з аудіовізуальних творів "Маша і Ведмідь" та "Машині казки";

- чашка "Маша" лікар - на якій протиправно відтворено зображення персонажу "Маша" з аудіовізуальних творів "Маша і Ведмідь" та "Машині казки".

Загальна вартість придбаних товарів становить 35,00 грн., розрахунок за придбану продукцію був проведений з використанням банківського платіжного терміналу "Приватбанк", що засвідчується чеком №250 від 30.09.2016 року.

Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року порушено провадження у справі №918/817/17, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 20 грудня 2017 року.

20 грудня 2017 року позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи речових доказів, а саме: чашка "Маша" з полуницею, чашка "Маша" лікар. Також подано до суду пояснення по справі.

Ухвалою від 20 грудня 2017 року вирішено розгляд справи №918/817/17 здійснювати за правилами Господарського процесуального кодексу України (від 06.11.1991 р. №1798-XII) у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 р., що набрала чинності з 15.12.2017 р. в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року розгляд справи відкладено на 10 січня 2018 року.

10 січня 2018 року позивачем подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи заяви свідка.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився. Відзиву на позов не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2014 року між ТОВ "Маша і Мєдвєдь" (правовласник) та компанією "Анімаккорд Лтд" (набувач) укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали "Маша і Мєдвєдь" і "Машині казки"), згідно якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобов'язаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно із п. 1.7.1 договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів "Маша і Мєдвєдь" і "Машині казки", графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права (п. 7.1 договору № ММ-2 від 10.12.2014 р.).

Додатком № 1 до договору № ММ-2 від 10 грудня 2014 року сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів "Маша і Мєдвєдь" та "Машині казки", а також права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Отже, зібрані у справі докази свідчать про набуття позивачем прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та "Машині казки" та частини вказаних аудіовізуальних творів, які можуть використовуватися самостійно, зокрема на персонаж "Маша" та "Мєдвєдь", тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення, в тому числі шляхом звернення до господарського суду.

Поряд з тим, 30 вересня 2016 року у магазині "Імператор", що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Д.Галицького 2а, було здійснено продаж (реалізацію) наступних товарів: чашка "Маша та Ведмідь" 350 мл за ціною 18 грн., та - чашка "Маша" за ціною 17,00 грн., разом вартість придбаних товарів складає 35,00 грн. Вказане засвідчується наступним.

Так, у матеріалах справи наявна заява свідка - ОСОБА_4, який підтверджує факт особистого придбання ним двох чашок, згаданих вище (арк.с. 129).

Також позивачем надано чек №250 від 30 вересня 2016 року на суму 35,00 грн. про придбання чашки "Маша та Ведмідь" 350 мл за ціною 18 грн., та - чашки "Маша" за ціною 17,00 грн., разом вартість придбаних товарів складає 35,00 грн. (арк.с.82-83).

З долучених до матеріалів справи речових доказів, зокрема чашок "Маша і Медвідь", суд вбачає, що у їх зовнішньому вигляді зображено фрагменти з мультиплікаційного твору "Маша і Мєдвєдь", майнові права на які належать позивачу.

Зазначене стверджується роздрукованими фрагментами з зображенням персонажів з аудіовізуального твору "Маша і Ведмідь", також DVD диском з примірником зазначених серій аудіовізуальних творів (диск було оглянуто у судовому засіданні), які наявні в матеріалах даної справи.

Суд погоджується з твердженням позивача, що придбаний товар містить зображення персонажу "Маша" з аудіовізуальних творів "Маша і Ведмідь" та "Машині казки".

Згідно листа Управління торгівлі, громадського харчування та побутового обслуговування від 10 жовтня 2016 року №07-30 у магазині "Імператор", що знаходиться на вул. Д.Галицького 2 зареєстрована фізична особа-підприємець Баталова Людмила Анатоліївна (дозвіл на розміщення об'єкта торгів від05.07.2006 року №630, наказ 149) та ФОП Баталова Софія Василівна (дозвіл на розміщення об'єкта торгівлі від 29.04.2009 року №346, наказ 112) (арк.с. 93).

Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року було зобов'язано Рівненську філію ПАТ КБ "Приватбанк" надати суду копію договору еквайрінгу укладеного на використання терміналу №S1R00CRU, розташованого за адресою м. Рівне, вул. Д.Галицького 2а, магазин Імператор.

Проте банк вимог ухвали суду не виконав.

Розглянувши в сукупності матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що продаж товару відбувся в магазині що належить ФОП Баталовій Людмилі Анатоліївні.

Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року відповідачу запропоновано надати відзив у справі та документи що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач відзив чи будь-яких заперечень на позову суду не надав.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності.

За приписами статті 426 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором.

Відповідно до статті 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 435 ЦК України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Водночас контрафактним примірником твору, фонограми, відеограми є примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відтворенням є виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Проаналізувавши умови договору про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали "Маша і Медведь" і "Машині казки"), суд дійшов висновку про правомірність звернення Анімакорд Лтд до суду з відповідним позовом.

З аналізу положень статті 74 ГПК України слідує, що позивач, зокрема, повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав. В іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Як визначено частиною 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Наведена норма права говорить про те, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Вона не містить будь-яких приписів щодо малозначимості правопорушення чи інших чинників, які б давали правові підстави для звільнення від відповідальності за порушення авторських прав чи зменшення її розміру нижче, ніж встановлено законом.

Суд констатує, що розповсюдження творів, є їх відтворенням у розумінні статті 1 Закону, і тому на таке розповсюдження творів поширюється дія статті 15 цього Закону. Якщо у зв'язку з таким розповсюдженням порушуються майнові права суб'єкта авторського права, визначені статтею 15 названого Закону, то це дає підстави для судового захисту авторського права (пункт "а" статті 50 Закону).

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації.

Враховуючи ту обставину, що відповідачем не надано жодних доказів правомірності використання у зовнішньому вигляді чашок зображень персонажів аудіовізуального твору "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", майнових авторських прав, які належать для позивача, відтак суд дійшов висновку, що розповсюджена відповідачем продукція є контрафактною, доказів протилежного ФОП Баталова Л.А. суду не надала.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку, що матеріалами справи стверджено правомірність позову та право позивача, визначене законом, на стягнення з відповідача компенсації за вчинене порушення, зокрема розповсюдження контрафактної продукції без відповідних дозвільних документів на використання персонажів "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", майнові права на які належать позивачу.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру компенсації, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права" при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 51.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності".

Як вбачається з матеріалів даної справи, в обґрунтування розміру компенсації позивач вказує на свідоме та навмисне порушення прав Анімаккорд ЛТД зі сторони відповідача, яке полягає в незаконному розповсюджені контрафактного товару, а саме чашок, в зовнішньому вигляді яких зображено головних персонажів аудіовізуальних творів "Маша і Ведмідь" та "Машині казки", права на який належать Анімаккорд ЛТД .

Контрафактна продукція - продукція або примірник, які випускаються відтворюються, публікується, розповсюджується, реалізуються тощо з порушенням майнових прав інтелектуальної власності (Постанова КМУ "Про затвердження Національного стандарту № 4 "Оцінка майнових прав інтелектуальної власності" (Національний стандарт № 4, пункт 3) від 3 жовтня 2007 року № 1185 місто Київ).

Частиною 2 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Відповідно до пункту "б" статті 50 Закону N 3792-ХІІ (3792-12) розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 44 Постанови Пленуму ВСУ від 4 червня 2010 року № 5.

Згідно частини 2 статті 699 ЦК України, виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні Умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу.

Як встановлено судом, відповідач здійснив продаж контрафактної продукції у магазині "Імператор", який знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Д.Галицького, 2а.

Суд також враховує, що, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, можливість стягнення з порушників надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання суб'єктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2018 року становить - 3 723 гривні.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає обґрунтованим та достатнім розмір компенсації за порушення майнових авторських прав у даному спорі у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, установлених на час прийняття судом даного рішення, що станом на 10.01.2018 р. складає - 37230 грн. 00 коп. (3723 грн. 00 коп. х 10 = 37 230 грн. 00 коп.).

Відтак, позовні вимоги Анімаккорд Лтд до ФОП Баталової Л.А. підлягають задоволенню в сумі 37 230 грн. 00 коп. - компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати в сумі 1 600,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Баталової Людмили Анатоліївни (33001, АДРЕСА_1) на користь Анімакор Лтд (Гріва Дігені, 82, СТЕФАНІ ХАУЗ, 2й поверх, квартира/офіс 02,3101, Лімасол, Кіпр (82, Griva Digeni, STEPHANIE HOUSE, 2 floor, Flat/Office 202, 3101, Limassol, Cyprus) реєстраційний номер НЕ 244451; Т.І.С. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY10244451K) компенсацію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат що становить 37 230 (тридцять сім тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп., та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "12" січня 2018 року

Суддя Бережнюк В.В.