ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа № 914/143/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Кіра М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної 5-ї міської клінічної лікарні м. Львова за №1223 від 13.11.2017р. (вх. № 01-05/5384/17 від 16.11.2017р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2017р. (головуючий-суддя Бортник О.Ю. судді: Мазовіта А.Б., Фартушок Т.Б.; повний текст складено 27.10.2017р.)

у справі № 914/143/17

за позовом: Державної установи Інститут патології крові та трансфузійної медицини Національної академії медичних наук України

до відповідача: Комунальної 5-ї міської клінічної лікарні м. Львова

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національної академії медичних наук України

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівської міської ради

про звільнення незаконно займаних нежитлових приміщень,

за участю:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 адвокат (довіреність № 38 від 11.01.2018р.);

від третьої особи (на стороні позивача): не зявився;

від третьої особи (на стороні відповідача): не зявився,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2017р. Державна установа Інститут патології крові та трансфузійної медицини Національної академії медичних наук України звернулась до господарського суду Львівської області з позовом про зобов'язання Комунальної 5-ї міської клінічної лікарні м.Львова звільнити нежитлові приміщення 5-го поверху площею 170 кв.м за адресою: м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 45.

В додаткових поясненнях до позовної заяви та уточненнях позовних вимог за №126 від 03.04.2017р. (вх. № 12497/17 від 03.04.2017р.) позивач просив зобов'язати Комунальну 5-ту міську клінічну лікарню м. Львова звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: м. Львів, вул.Ген.Чупринки, 45 загальною площею 235,5 кв.м, а саме: №205, 207 бібліотека 18,2кв.м, № 232 кабінет ст. медсестри 10,9 кв.м, №233 кабінет зав. відділенням 14,0кв.м, № 240 денний стаціонар 31,4 кв.м, № 237, 238, 239 денний стаціонар 43,1кв.м, № 236 ординаторська 31,6 кв.м, № 223 денний стаціонар 16,8кв.м, № 229 комора 1,8кв.м, № 235 їдальня 67,7 кв.м.

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.10.2017р. у справі №914/143/17 позов задоволено частково. Зобов'язано Комунальну 5-ту міську клінічну лікарню звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: 79044, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, буд.45: № 237, № 238, № 239 площею 43,1 кв.м, № 223 площею 16,8 кв.м, №233 площею 14 кв.м, № 240 площею 31,4 кв.м, № 232 площею 10,9 кв.м, загальною площею усіх вище перелічених приміщень 116,2 кв.м. Стягувач: Державна установа Інститут патології крові та трансфузійної медицини Національної академії медичних наук України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Комунальної 5-тої міської клінічної лікарні на користь Державної установи Інститут патології крові та трансфузійної медицини Національної академії медичних наук України 1093,65 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив відсутність доказів, які б підтверджували використання відповідачем спірних приміщень на законних підставах. Суд не застосував за заявою відповідача наслідків спливу позовної давності, вказавши, що в даному випадку має місце так зване триваюче правопорушення. Крім того, у звязку з порушенням відповідачем у 2015 році прав позивача, останній надсилав вимогу № 510 від 13.11.2015р. Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: м.Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, загальною площею 116,2 кв.м, обґрунтовані й підлягають задоволенню. Разом з тим, суду не надані докази того, що до складу зазначених у позовній заяві приміщень (кабінети зав. відділенням, старшої медсестри, сестринська, палати для хворих, в тому числі і платна) входять ще якісь приміщення четвертого поверху, які разом займають площу 170кв.м, а не 116,2 кв.м.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. На його думку, застосування судом положень ст. 391 ЦК України дало можливість позивачу уникнути наслідків спливу позовної давності. Твердження позивача щодо захоплення лікарнею неіснуючого пятого поверху будинку №45 по вул. Ген.Чупринки у м. Львові вважає безпідставними. На переконання скаржника, після початку розгляду місцевим господарським судом даної справи по суті позивач змінив предмет позову. При цьому суд не вправі був на власний розсуд виходити за межі позовних вимог, викладених у позовній заяві. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2017р. у справі №914/143/17 в частині зобовязання відповідача звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: 79044, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, буд.45: № 237, № 238, № 239 площею 43,1кв.м, № 223 площею 16,8 кв.м, №233 площею 14 кв.м, № 240 площею 31,4 кв.м, № 232 площею 10,9 кв.м, загальною площею усіх вище перелічених приміщень 116,2кв.м, прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в позові.

Позивач та треті особи не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача просив змінити рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2017р. у справі №914/143/17, доповнивши його резолютивну частину вказівкою про надання відстрочки на звільнення приміщень площею 116,2 кв.м в будівлі по вул. Чупринки, 45 в м. Львові до часу виділення лікарні інших приміщень з підстав, наведених у письмових доводах апеляційної скарги б/н від 15.01.2018р. (вх. № 01-04/271/18 від 15.01.2018р.).

Позивач та треті особи не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників. Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 21.12.2017р. та ознайомлення під розписку з датою наступного судового засідання від 18.11.2017р. обізнані з датою, часом і місцем розгляду апеляційної скарги.

В клопотанні за № 20 від 10.01.2018р. (вх. № 01-04/183/18 від 11.01.2018р.) позивач просить розглянути справу за відсутності його представника. Одночасно вказує, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Суд не визнавав обовязковою явку в судове засідання учасників судового процесу. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності позивача і третіх осіб.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду господарського суду Львівської області від 23.10.2017р. у справі №914/143/17.

Спір між сторонами у даній справі виник у звязку з використанням відповідачем приміщень, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності СТА507648 від 29.04.2015р. приміщення загальною площею 5246,3 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, є державною власністю, власник Національна академія медичних наук України (а.с.29, т.1).

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.07.2013р. у справі №12/197, яке набрало законної, встановлено, що Державна установа Інститут патології крові та трансфузійної медицини Національної академії медичних наук України користується нерухомим майном, а саме приміщеннями площею 5246,3 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, на праві оперативного управління (а.с16-27, т.1).

Вказаним рішенням суду також встановлено, що договір оренди нежитлових приміщень від 01.03.1996р., на підставі якого відповідач отримав у користування приміщення площею 2963 кв.м в будинку по вул. Пушкіна, 45 (на даний час вул.Ген.Чупринки) у м. Львові, є фактично неукладеним (таким, що не відбувся). Відповідач повернув позивачу згідно акту від 05.08.1996р. приміщення площею 544,16кв.м із 2963кв.м приміщень, які останнім передавались 1 березня 1996 р. на підставі неукладеного договору оренди. Відтак, суд встановив, що у відповідача відсутні правові підстави для користування частиною приміщень площею 2418,86 кв.м за адресою: м.Львів, вул. Ген. Чупринки, 45.

В силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом спору у справі № 12/197 була, у тому числі, й вимога про зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення площею 2418,86 кв.м за адресою: м. Львів, вул.Г. ОСОБА_3, 45, а саме ті приміщення, які не були повернені по акту від 05.08.1996р. (2963 кв.м 544,16 кв.м = 2418,86 кв.м).

В позовній заяві у даній справі, позивач вказує, що частину із раніше повернутих відповідно до акту від 05.08.1996р. приміщень загальною площею 170 кв.м відповідач знову зайняв. Ці приміщення використовуються Комунальною 5-ю міською клінічною лікарнею м.Львова як кабінети зав. відділенням, старшої медсестри, сестринської, палати для хворих. Ще ряд приміщень перебувають у спільному використанні (а.с.9-10, т.1).

Позивач звертався до відповідача з вимогою за № 510 від 13.11.2015р. про звільнення та передачу йому приміщень п'ятого поверху площею 170 кв.м, які вказані у акті від 05.08.1996р. (а.с.167-168, т.1).

Відповідач в листах за № 1441 від 11.12.2015р. та за №1461 від 24.10.2016р. відмовився звільняти та передавати позивачу спірні приміщення (а.с.31-32, т.1).

В письмових поясненнях за № 567 від 11.05.2017р. відповідач підтверджує, що користується приміщеннями загальною площею 167,8 кв.м, в яких розміщені гематологічне відділення і денний гематологічний стаціонар, а також спільно з позивачем приміщеннями загальною площею 286,6 кв.м (а.с. 140-146, т.1).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що відповідач залишив без задоволення вимогу про звільнення приміщень п'ятого поверху площею 170 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Г. Чупринки, 45.

03.04.2017р. позивач подав в суд першої інстанції письмові додаткові пояснення до позовної заяви та уточненнях позовних вимог за № 126 від 03.04.2017р. (вх. № 12497/17 від 03.04.2017р.), в яких просив зобов'язати Комунальну 5-ту міську клінічну лікарню м.Львова звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 45 загальною площею 235,5 кв.м (а.с.77, т.1).

Позивач пояснив, що розбіжності щодо зазначення поверху, на якому розташовані приміщення, виникли внаслідок того, що при складанні акта від 05.08.1996р. півпідвальний поверх необґрунтовано пораховано як повноцінний перший поверх будівлі. У той час як згідно з технічним паспортом будівлі № 45 по вул. Пушкіна (теперішня назва - ОСОБА_3) у м. Львові, складеним у жовтні 1989р., та Технічним паспортом цієї ж будівлі, складеним у вересні 2004р., вона є будівлею А-4, має півпідвал та чотири поверхи.

Додаткові пояснення до позовної заяви та уточнення позовних вимог за № 126 від 03.04.2017р. (вх. № 12497/17 від 03.04.2017р.) прийняті судом до розгляду лише в частині уточнення площ та номерів кабінетів приміщень, які були вказані у позовній заяві.

12.05.2017р. відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.147, т.1), яку суд першої інстанції у своєму рішенні визнав безпідставною.

При винесенні даної постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статтей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до приписів статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Такий захист не пов'язаний із захистом від порушень, які пов'язані із позбавленням володіння майном.

Позивачем негаторного позову може бути власник або законний володілець, у якого знаходиться майно і щодо якого відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійснені його законного права користування чи розпорядження майном.

Згідно з приписами статті 326 Цивільного кодексу України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

З наведених правових норм та аналізу матеріалів справи випливає, що ДУ «Інститут патології крові та трансфузійної медицини НАМН України», в оперативному управлінні якого перебувають спірні нежитлові приміщення, - належний позивач у даній справі.

Вищеописаним рішенням господарського суду Львівської області від 10.07.2013р. у справі № 12/197, яке набрало законної, встановлено, що Державна установа Інститут патології крові та трансфузійної медицини Національної академії медичних наук України користується нерухомим майном, а саме приміщеннями площею 5246,3 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, на праві оперативного управління. У відповідача відсутні правові підстави для користування частиною приміщень площею 2418,86 кв.м за адресою: м.Львів, вул. Ген. Чупринки, 45.

В ході розгляду судової справи №914/143/17 суд встановив, що до складу приміщень площею 2418,86 кв.м не входять приміщення площею 544,16 кв.м, які відповідач повернув позивачу по Акту від 05.08.1996р.

Спірними в даному випадку є приміщення загальною площею 170 кв.м (частина з повернутих по вищезгаданому Акту від 05.08.1996р.), а саме приміщення, які відповідач самовільно зайняв повторно.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували використання відповідачем спірних приміщень на законних підставах.

Отже, місцевий господарський суд правомірно задоволив позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі площею 116,2 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, а саме: № 237, № 238, №239 загальною площею 43,1 кв.м, № 223 загальною площею 16,8 кв.м, № 233 загальною площею 14 кв.м, № 240 загальною площею 31,4 кв.м, № 232 загальною площею 10,9 кв.м, врахувавши відсутність доказів того, що до складу зазначених у позовній заяві приміщень (кабінети зав. відділенням, старшої медсестри, сестринська, палати для хворих, в тому числі і платна) входять ще якісь приміщення четвертого поверху, які разом займають площу 170 кв.м.

З приводу доводів скаржника про те, що після початку розгляду місцевим господарським судом даної справи по суті позивач змінив предмет позову та суд не вправі був на власний розсуд виходити за межі позовних вимог, викладених у позовній заяві, необхідно зазначити таке.

Як видно зі змісту рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2017 року у справі № 914/143/17, додаткові пояснення до позовної заяви та уточнення позовних вимог (вих. № 126 від 03.04.2017р., а.с.77) прийняті судом до розгляду лише в частині уточнення площ та номерів кабінетів приміщень, які були вказані у позовній заяві. При цьому, суд відмовив у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог по вказаних додаткових поясненнях та уточненню позовних вимог, посилаючись на п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 р. № 18.

Тому немає жодних підстав стверджувати, що суд на власний розсуд вийшов за межі позовних вимог.

Також, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції підставно не застосував за заявою відповідача наслідки спливу позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав (п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

Судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо вимоги відповідача про доповнення резолютивної частини оскаржуваного рішення суду вказівкою про надання відстрочки на звільнення приміщення пл. 116,2 кв.м в будівлі по вул. Чупринки, 45 в м. Львові до часу виділення лікарні інших приміщень, суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що дана вимога не була предметом судового розгляду в суді першої інстанції. По своїй суті вона є заявою про відстрочення виконання судового рішення, яка подається до суду в порядку, визначеному відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2017р. у справі № 914/143/17, апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Главою 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1