КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2018 р. м. Київ Справа № 910/16446/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно з протоколом судового засідання; від відповідача: згідно з протоколом судового засідання; від третьої особи: згідно з протоколом судового засідання;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест"
на рішеннягосподарського суду міста Києва
від06.11.2017
суддя Спичак О.М.
повний текст складено13.11.2017
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест", м. Бориспіль, Київська обл.
допублічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг", м. Дніпро, Дніпропетровська обл.
прозобов'язання вчинити дії

За результатом розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" (надалі-позивач/ТОВ "Бізнеспром Інвест" ) звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (надалі-відповідач/ПАТ КБ «Приватбанк») про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали документів, а саме: оригінали кредитних договорів № 4Ф10157И від 02.08.2010 та № 4Ф14208И 12.02.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі п.10 укладеного між сторонами договору поруки № 4Ф10157И/И від 10.11.2016 та ст. 556 Цивільного кодексу України відповідач, як кредитор, повинен передати позивачу, як поручителю, документи, які підтверджують обов'язок товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" (боржника). Оскільки відповідач ухиляється від вчинення вказаних дій, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2017 порушено провадження по справі № 910/16446/17 та призначено її до розгляду.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" (надалі-третя особа/ТОВ "Фокс-Трейдінг").

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/16446/17 (суддя Спичак О.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходи з того, що законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки, з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч .3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним, а, відтак, не доведеністю порушення його (позивача) прав відповідачем.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. За твердженнями апелянта, він на підставі договору поруки та норм чинного законодавства виконав обов'язок третьої особи за кредитними договорами щодо оплати кредиту та відсотків, а тому набув прав кредитора за цими договорами. Однак, суд першої інстанції, в порушення вимог статті 556 Цивільного кодексу України не здійснив захисту прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі відновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" пропущений процесуальний на звернення з апеляційною скаргою на рішення на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/16446/17 ; скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.01.2018.

Положеннями п.п. 17.4 п. 17 РозділуХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, п.п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, розпорядженням № 09.1-08/156/18 від 17.01.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/16446/17.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 прийнято до провадження апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/16446/17 колегією суддів у складі головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

У судовому засіданні адвокат позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав.

Адвокат відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Крім того, адвокат відповідача зазначив, що ані законодавством України, ані договором поруки не передбачено, що кредитор за вказаних обставин повинен передати оригінал кредитного договору. При цьому, відповідач зазначав, що позивач не звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» чи боржника з відповідним проханням/вимогою/листом, а тому, на його думку, позовні вимоги заявлені передчасно.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України), відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності третьої особи.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 10.11.2016 між ТОВ "Бізнеспром Інвест», як поручителем та ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитором було укладено договір поруки № 4Ф10157И/П ( надалі - договір поруки).

Предметом договору поруки є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ФОКС-ТРЕЙДІНГ" своїх зобов'язань за: кредитним договором № 4Ф10157И від 02.08.2010 (кредитний договір 1), а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору 1; кредитним договором № 4Ф14208И від 12.02.2014 (кредитний договір 2), а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору 2 (п. 1. договору поруки).

Відповідно п. 2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

У п. 3. договору поруки № 4Ф10157И/П від 10.11.2016 вказано, що поручитель з умовами кредитних договорів ознайомлений.

Згідно п.п. 5-6. договору № 4Ф10157И/П від 10.11.2016 у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений у письмовій вимозі кредитора впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п.5 договору.

Відповідно до п. 8. договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладених в цілях забезпечення виконання зобов'язань божника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Пунктом 10 договору №4Ф10157И/П від 10.11.2016р. передбачено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором (п. 10 договору поруки).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за договором (п. 11. договору № поруки .).

Пунктом 17 договору поруки визначено, що останній укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого Центру Сертифікації Ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 23.10.2015, укладеної сторонами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що ТОВ "Бізнеспром Інвест", як поручитель виконало обов'язок ТОВ "Фокс-Трейдінг", як боржника перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, а саме, перерахувало грошові кошти в якості оплати за кредитними договорами № 4Ф10157И від 02.08.2010 та № 4Ф14208И від 12.02.2014, що підтверджується платіжними доручення № 38 від 11.11.2016 та № 39 від 11.11.2016, а тому відповідач у відповідності до умов договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинен вручити йому оригінали документів, які підтверджують права позивача як нового кредитора.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що ані умовами договору поруки, ані чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника. При цьому, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів звернення до відповідача з вимогою надати вказані документи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Бізнеспром Інвест" не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У ст. 554 Цивільного кодексу України вказано, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вже зазначалось вище, п. 10 договору поруки № 4Ф10157И/П від 10.11.2016 передбачено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язку належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

З норм зобов'язального права, що містяться у розділі І книги п'ятої Цивільного кодексу України не випливає обов'язку відповідача передати позивачу оригінали документів.

Судом першої інстанції встановлено, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції, що а ні умовами договору поруки, а ні чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

Більш того, договором поруки встановлено обов'язок кредитора надати належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, водночас ані умовами договору поруки, ані чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника, якими у даному випадку слід вважати кредитну справу по кредитному договору від 16.12.2015 № 4О15113И, яку просить надати позивач.

Крім того, згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів, які свідчили б про те, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач звертався до позивача, як поручителя, з відповідною вимогою, яка передбачена умовами договору поруки, а отже - обов'язок виконання позивачем договору поруки є недоведений.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вірно зазначено місцевим судом, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Так, позивачем не доведено, якими саме діями чи бездіяльністю ПАТ "КБ "Приватбанк" порушує його права та інтереси.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Керуючись вищенаведеними нормами законодавства та враховуючи, що позивачем не доведено існування у відповідача обов'язку передати оригінали оригінали кредитних договорів № 4Ф10157И від 02.08.2010 та № 4Ф14208И 12.02.2014, а також не доведено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ "Бізнеспром Інвест" є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 281, 282 та Розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/16446/17-без змін.

Справу № 910/16446/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено - 22.01.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Тищенко