КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р. Справа№ 911/4610/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

За участю секретаря судового засідання Берегової Н.М.

та представників сторін:

ОСОБА_2 особисто, паспорт НОМЕР_4 виданий Пролетарським РВ ДМУ УМВС України у Донецькій області від 19.09.2000

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2017

у справі № 911/4610/15 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом ОСОБА_2, м. Донецьк

до Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

про стягнення 23 239,30 грн.

в межах справи № 911/4610/15

за заявою Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.09.2017 прийнято та призначено до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до державного підприємства "Регіональні електричні мережі" про стягнення 13 239,30 грн. заробітної плати та 10 000,00 грн. моральної шкоди до розгляду у межах провадження у справі № 911/4610/15 про банкрутство Державного підприємства "Регіональні електричні мережі".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2017 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85, код 32402870) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) 13 239,30 грн. (тринадцять тисяч двісті тридцять дев'ять грн. 30 коп.) заборгованості по заробітній платі, з урахуванням грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та 5 000,00 грн. (п'ять тисяч грн. 00 коп.) моральної шкоди; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з винесеною ухвалою, 21.11.2017 (згідно поштового штемпелю на конверті) Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 04/2364 від 21.11.2017, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2017 у справі № 911/4610/15, винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт стверджує, що заробітна плата працівникам Донецької філії Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" сплачувалася своєчасно готівкою за Відомостями про виплату грошей.

Разом з тим скаржник зазначає, що Донецька філія на протязі січня 2015 не працювала у м. Донецьк, тому табель обліку робочого часу за січень 2015 наданий позивачем та розрахункові листки не можливо вважати належними доказами у справі.

Крім того, апелянт відмічає, що вимоги позивача про стягнення завданої йому моральної шкоди безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2017 для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" у справі № 911/4610/15 сформовано колегію суддів у складі: Верховець А.А. - головуючий суддя, судді: Остапенко О.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 апеляційну скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2017 у справі № 911/4610/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.12.2017.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - ГПК України).

18.12.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від ОСОБА_2 надійшли пояснення, відповідно до яких остання просила суд апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

19.12.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) від представника ДП "Регіональні електричні мережі" надійшло клопотання про виклик свідка, а саме ОСОБА_4, який є директором Донецької філії ДП "Регіональні електричні мережі".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 розгляд справи № 911/4610/15 відкладено на 16.01.2018; викликано для допиту в якості свідка ОСОБА_4, який є директором Донецької філії ДП "Регіональні електричні мережі" (85323, Донецька область, м. Мирноград, пров. Кузнецький, 1Б); зобов'язано Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" забезпечити явку ОСОБА_4 до суду.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.01.2018, здійсненому у зв'язку з перебуванням судді Сотнікова С.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, у справі № 911/4610/15 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Пантелієнка В.О., Остапенка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 апеляційну скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2017 у справі № 911/4610/15 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

В судовому засіданні 16.01.2018 ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі", просила суд оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, як таку, що прийнята при повному дослідженні всіх обставин справи та у відповідності норм права.

Представник скаржника в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.12.2017, стосовно забезпечення явки свідка ОСОБА_4 до суду, не виконав, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про відкладення розгляду справи (а.с. 173, т. 1).

Застосовуючи, згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Таким чином, враховуючи, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторін, беручи до уваги, що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представників скаржника за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 16.01.2018, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4610/15 за заявою боржника - Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015 порушено провадження у справі № 911/4610/15; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Гусака Ю.М. (свідоцтво № 136 від 04.02.2013).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 апеляційну скаргу ДП "Регіональні електричні мережі" задоволено частково, апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України задоволено повністю; скасовано ухвалу місцевого суду в частині призначення розпорядником майна Боржника Гусака Ю.М.; відмовлено у задоволенні заяви арбітражного керуючого Сольського В.С. про участь у справі; розпорядником майна Боржника призначено арбітражного керуючого Сольського В.С.

16.06.2017 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" про стягнення 13 239,30 грн. заробітної плати та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.12.2003 вона була прийнята за переводом на посаду інженера - будівельника на Державне підприємство "Укренерговугілля" (Донецька філія), яке згідно з записів у трудовій книжці в подальшому було реорганізовано шляхом перетворення у Відкрите акціонерне товариство "Укренерговугілля", а згодом в Державне підприємство "Регіональні електричні мережі".

Позивач зазначає, що з 01.11.2006 вона була переведена на посаду інженера.

30.01.2015 звільнилась за власним бажанням на підставі 38 КЗпП у зв'язку з переходом на пенсію, при цьому, до 30.01.2015 р. в повному обсязі виконувала свої службові обов'язки, однак при звільненні відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату за період з грудня 2014 по січень 2015, яка відповідно до розрахункових листків, станом на день звільнення, становила 13 239,30 грн.

Крім того, позивач стверджує, що невиплата заробітної плати завдала їй також маральну шкоду, розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 10 000,00 грн., посилаючись на те, що невиплата заробітної плати позбавила позивача єдиного джерела для існування, внаслідок чого позивач втратила нормальні життєві зв'язки та була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя у вигляді звернення до родичів та знайомих з проханнями позичити кошти для придбання продуктів харчування, а в подальшому протягом 2015 повинна була виплачувати борги.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду копію трудової книжки, копію наказу про звільнення № 13/к від 30.01.2015, копію розрахункового листка за грудень 2014 та січень 2015, табель обліку використання робочого часу за грудень 2014, відомості нарахування заробітної плати керівникам, професіоналам, фахівцям та технічним службовцям «Служба ремонту будівель та споруд» за січень 2015, виписка з системи персоніфікованого обліку/форма ОК-5.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2017 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ДП "Регіональні електричні мережі" на користь ОСОБА_2 13 239,30 грн. заборгованості по заробітній платі, з урахуванням грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та 5 000,00 грн. моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати місцевий господарський суд виходив з того, що розмір вказаної позивачем заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, а заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 13 239,30 грн., станом на час прийняття рішення, не погашена.

Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. господарський суд виходив з того, що заявлена сума є необґрунтованою, оскільки є майже співрозмірною заборгованості по заробітній платі.

Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" не погоджується з даним рішенням та в апеляційній скарзі вказує, що заробітна плата працівникам виплачувалась вчасно готівкою за Відомостями про виплату грошей. При цьому, скаржником не надано суду жодних документів в підтвердження своїх доводів. В обґрунтування ненадання документів скаржник посилається на їх втрату у зв'язку з захопленням адміністративної будівлі підприємства збройними формуваннями самопроголошеної ДНР.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2, 04.12.2003 ОСОБА_2 була звільнена по переводу в ДП "Укренерговугілля", м. Донецьк, правонаступником якого є ДП "Регіональні електричні мережі".

05.12.2003 позивач була прийнята по переводу інженером-будівельником, в подальшому 01.11.2006 переведена на посаду інженера.

30.01.2015 ОСОБА_2 звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по віку на підставі наказу № 13/к.

З наказу № 13/к від 30.01.2015 Донецької філії ДП "Регіональні електричні мережі", на підставі якого було звільнено ОСОБА_2, вбачається, що вказаний наказ підписаний директором філії Костогризом А.В.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що директор філії Костогриз А.В. станом на дату підписання наказу був відстороненим від виконання своїх обов'язків та було призначено виконуючим обов'язки директора ОСОБА_4

Колегія суддів критично сприймає дані твердження скаржника, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 26.10.2017 внесення змін до державного реєстру щодо відомостей про керівника юридичної особи, а саме Донецької філії ДП "Регіональні електричні мережі" відбулось 19.02.2015 (а.с. 76, т.1), тоді як наказ про звільнення підписаний директором Костогризом А.В. 30.01.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з наданої Донецькою філією ДП "Регіональні електричні мережі" довідки, згідно діючого на 15.01.2015 штатного розпису, місячний посадовий оклад інженера служби з ремонту будівель і споруд складав 3524,00 грн. (а.с. 98, т.1).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

З розрахункових листів за грудень та за січень 2015 вбачається, що позивачу всього нараховано заробітної плати за грудень 2014 - 7795,84 грн., яка складається: з окладу у сумі 3 524,00 грн., з індексації - 219,24 грн., з надбавки за стаж в енергетиці - 528,60 грн., з одноразових заохочень - 3 524,00 грн., утримано - 1 485,89 грн., та за січень 2015 - 8 561,09 грн., яка складається: з окладу у сумі 3 524,00 грн., з індексації - 246,04 грн., з компенсації відпустки - 3 532,98 грн., з надбавки за стаж в енергетиці - 528,60 грн., з щомісячної премії ІТП - 729,47 грн., утримано 1 631,74 грн., всього до виплати за грудень 2014 та за січень 2015 - 13239,30 грн.

Отже, як вірно встановлено місцевим господарським судом, розмір посадового окладу, зазначений відповідачем у довідці, співпадає з розміром посадового окладу, який зазначено у наданих позивачем розрахункових листках та на підставі якого здійснювались відповідні нарахування та відрахування.

За наведеного, надані позивачем розрахункові листки за грудень 2014 та за січень 2015, відповідно до ст. 30 Закону України "Про оплату праці", мають всю необхідну інформацію, а відтак посилання скаржника на те, що останні підписані не уповноваженими особами і не є належними доказами у справі, є помилковими та не ґрунтуються на нормах законодавства.

Крім того, в матеріалах справи міститься виписка з системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5), яка підтверджує здійснення нарахувань відповідачем зазначених вище сум (зазначені суми співпадають із сумами вказаними у розрахункових листках позивача за грудень 2014 та за січень 2015), оскільки відповідно до Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 р. N 794, інформаційна довідка формується на підставі інформації поданої роботодавцем.

Так, згідно п. 10 Положення, роботодавці зобов'язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

Пунктом 16 Положення передбачено, що на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. Частина персональної облікової картки, що відображає сплату страхового збору (внесків) та стаж роботи фізичної особи, зокрема, містить відомості про суму заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно).

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги, як необґрунтовані, доводи скаржника стосовно того, що позивач у січні 2015 не працювала у Донецькій філії, а табель обліку використання робочого часу не є належними доказами, так як, згідно виписки з системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5) відповідачем здійснювалось нарахування заробітної плати позивачу за грудень 2014 та за січень 2015, з чого слідує, що позивач протягом грудня 2014 та січня 2015 належним чином виконувала свої трудові обов'язки.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази виплати нарахованої відповідачем заробітної плати за грудень 2014 та за січень 2015 у сумі 13239,30 грн.

До того ж, колегія суддів критично сприймає доводи скаржника про те, що заробітна плата працівникам виплачувалась вчасно готівкою за Відомостями про виплату грошей, а надання даних Відомостей є неможливим у зв'язку з їх втратою, оскільки скаржник в підтвердження своїх доводів не надав ні суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодних документів та з огляду на наступне.

Згідно п. 44.1., 44.3. Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 44.5. Податкового кодексу України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем протягом встановленого п. 44.5. ПК України строку не було відновлено втрачену документацію бухгалтерського обліку. При цьому, висновок № 1019/12-12/03 від 16.07.2015 Донецької торгово-промислової палати на який посилається відповідач не підтверджує наявність форс-мажорних обставин щодо втрати відповідачем всіх первинних документів, а в резолютивній частині даного висновку вказується на те, що підприємство, відповідно до п. 44.5 Податкового кодексу України має відновити документи бухгалтерського обліку на протязі 90 днів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Таким чином, суд відхиляє посилання апелянта на відкрите кримінальне провадження по факту захоплення будівлі та документів філії, як на підставу неможливості відновити втрачені документи та відповідно відсутність у Донецькій філії заборгованості по виплаті заробітній платі, оскільки відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували вчинення останнім дій по відновленню втраченої документації, а відсутність відновленої документації жодним чином не може бути підставою для відмови у виплаті заробітної плати позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що право власності, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У справі «Кечко проти України» ЄСПЛ визнав порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в ситуації, коли заявник в силу спеціальних та чинних на той період часу положень національного законодавства мав виправдані очікування щодо отримання надбавки до заробітної плати, але вона йому не була виплачена.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач в грудні 2014 та січні 2015 знаходилася з Державним підприємством "Регіональні електричні мережі" в трудових відносинах та при звільненні не отримала заробітну плату за спірний період, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, ОСОБА_2 має «виправдані очікування» на отримання заробітної плати за цей період часу.

За наведеного, перевіривши розрахунок заборгованості по заробітній платі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає правомірним задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за грудень 2014 та за січень 2015 у сумі 13 239,30 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності та необґрунтованості вимоги позивача про стягнення завданої йому моральної шкоди Київським апеляційним господарським судом відхиляються з огляду на наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року, № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем, в порушення норм законодавства, не було виплачено ОСОБА_2 (при звільненні) заробітної плати за грудень 2014 та січень 2015, що призвело до душевних страждань останньої, беручи до уваги співрозмірність заборгованості по заробітній платі (13 239,30 грн.) та розмір заявленої позивачем моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повністю з'ясовано всі обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали Господарський суд Київської області від 09.11.2017 судовою колегією не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" судом не вбачається.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2017 у справі № 911/4610/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2017 у справі № 911/4610/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/4610/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.01.2018.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко