КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа№ 910/14347/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представники сторін:

від позивача - Горобець Д.С. дов. № 2 від 11.01.2018,

від відповідача - Савченко О.О. дов. № 341 від 29.12.2017,

розглянувши матеріали апеляційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ»
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від 20.10.2017 року
у справі№ 910/14347/17 (суддя Підченко О.Ю.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ»
доПублічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК»
прозобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ» (далі - позивач, ТОВ «ЛАЙК СІТІ») звернулося з позовом у даній справі до Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, ПАТ «ПРИВАТБАНК») про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали документів, які засвідчують обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Церіс» (далі - боржник, ТОВ «Церіс»), а саме: оригінал кредитного договору № 4Ц14060Д від 10.02.2014 (далі - Кредитний договір) та оригінали договорів забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за умовами договору поруки № 4Ц140032И/П від 20.10.2016 (далі - Договір поруки) як поручитель сплатив відповідачу як кредитору заборгованість ТОВ «Церіс» як боржника за Кредитним договором. В свою чергу відповідач, в порушення умов Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України не передав позивачу, як поручителю (який погасив заборгованість боржника), документи, які підтверджують обов'язок ТОВ «Церіс» перед відповідачем за Кредитним договором та договорами забезпечення. Оскільки відповідач ухиляється від вчинення вказаних дій, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. При цьому відповідач наголошував на наступному:

- додана до позову роздруківка не є належним доказом підписання даного договору поруки та не містить жодної ідентифікуючої ознаки правочину, який було посвідчено даними ключами;

- часткове погашення позивачем зобов'язань ТОВ «Церіс» перед відповідачем за Кредитним договором не припинило зобов'язання і зміна кредитора не відбулась, а тому позовні вимоги є безпідставними;

- законодавством України та укладеним між сторонами Договором поруки не передбачено, що відповідач має передати оригінали документів за Кредитним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 року по справі № 910/14347/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 року по справі № 910/14347/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 апеляційну скаргу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Зубець Л.П. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2017.

У судовому засіданні 29.11.2017 було оголошено перерву в розгляді справи на 15.01.2018.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.01.2018, у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/14347/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 справу прийнято до провадження у зазначеному складі колегії суддів.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 року по справі № 910/14347/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали документів, які засвідчують зобов'язання ТОВ «Церіс», а саме: оригінал кредитного договору № 4Ц14060Д від 10.02.2014 та оригінали договорів, якими забезпечувалися кредитні договори відповідача.

Представник Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.10.2016 між ТОВ «ЛАЙК СІТІ» (далі - поручитель) та ПАТ «ПРИВАТБАНК» (далі - кредитор) укладено Договір поруки № 4Ц140032И/П (далі - Договір поруки).

За умовами Договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Церіс» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за, зокрема, кредитним договором від 10.02.2014 № 4Ц14060Д, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Пунктами 11, 17 Договору поруки передбачено, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором. Цей Договір укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.02.2016, укладеної сторонами.

Згідно платіжного доручення № 1381 від 20.10.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в сумі 944 847 453,28 грн. В призначенні платежу вказано, що кошти сплачені за виконання зобов'язань по кредитному договору № 4Ц14060Д від 10.02.2014 згідно договору поруки № 4Ц14032И/П від 20.10.2016 (а.с. 11).

Позивач зазначає, що оскільки він виконав свої зобов'язання за Договором поруки та сплатив відповідачу заборгованість ТОВ «Церіс» за Кредитним договором у сумі 944 847 453,28 грн., то згідно з умовами Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України ПАТ «ПРИВАТБАНК» повинен передати позивачу оригінали документів кредитної справи, а саме: оригінал Кредитного договору № 4Ц14060Д від 10.02.2014 та оригінали договорів, якими забезпечувалися Кредитний договір.

Враховуючи, що відповідач не передав вищевказані документи позивачу, останній звернувся за захистом своїх прав до суду та просив зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали документів, які засвідчують зобов'язання ТОВ «Церіс», а саме: оригінал кредитного договору № 4Ц14060Д від 10.02.2014 та оригінали договорів, якими забезпечувалися кредитні договори відповідача.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до Договору поруки позивач за платіжним дорученням № 1381 від 20.10.2016 оплатив відповідачу 944 847 453,28 грн. за виконання зобов'язань ТОВ «Церіс» по Кредитному договору.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Відповідачем не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 944 847 453,28 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сума коштів перерахована позивачем, яку здійснено на підставі Договору поруки, є прийнятою відповідачем в рахунок оплати зобов'язань ТОВ «Церіс» за Кредитним договором.

Як зазначено вище, п. 10 Договору поруки передбачає, що відповідач зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку ТОВ «Церіс» за Кредитним договором передати позивачу впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Тобто, у даному випадку умовами укладеного між сторонами Договору поруки чітко встановлено обов'язок відповідача надати не оригінали, а саме належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язок ТОВ «Церіс» як боржника.

Крім того, законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, позивач має право вимагати виконання зобов'язання щодо передачі йому впродовж 5 робочих днів банку належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором, але вимоги позивача зводяться до витребування саме оригіналів документів.

Проте, відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Слід також зазначити, положеннями ст. 556 Цивільного кодексу України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Наслідки, передбачені у вищезгаданій ст. 556 Цивільного кодексу України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання, що узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Натомість часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15).

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач погасив повністю всі зобов'язання ТОВ «Церіс» за Кредитним договором, а не їх частину. Крім того, в Договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань ТОВ «Церіс», за виконання яких поручився позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначаючи у позові про необхідність зобов'язання відповідача надати оригінали документів, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача з вимогою про надання цих документів, а відповідач залишив відповідну вимогу без задоволення чи без належного реагування.

Докази на підтвердження того, що виконання позивачем відповідно до Договору поруки зобов'язання ТОВ «Церіс» перед відповідачем за Кредитним договором у сумі 944 847 453,28 грн. не визнається чи оспорюється ТОВ «Церіс», як боржником, та докази відповідного звернення з цього приводу позивача до ТОВ «Церіс» також в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене в сукупності, позивачем не доведено, по-перше, порушення його прав, по-друге, виникнення у відповідача обов'язку з передачі саме оригіналів витребуваних документів.

З огляду на досліджені вище обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 у справі № 910/14347/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙК СІТІ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 року по справі № 910/14347/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/14347/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 17.01.2018 року.