КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р. Справа№ 910/14237/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сиротіна Д.В. довіреність № б/н від 05.01.18

від відповідача: Григораш К.М. довіреність № б/н від 20.09.17

від третьої особи: Беніцька В.І. адвокат згідно договору №1 від 22.11.2017 про надання правової допомоги

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Віталюкс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року (повний текст складено 23.10.2017 р.)

у справі № 910/14237/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віталюкс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

про стягнення 621 224,59 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 621 224,59 грн. (т.І, а.с. 7-11).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не розрахувався за поставлений товар за Договором № 142/12/14 і право вимоги вказаної заборгованості набуто позивачем за Договором № Ф180417.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/14237/17 позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Віталюкс" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" 621 224,59 грн. заборгованості та 9 318,37 грн. судового збору (т.ІІІ, а.с.30-36).

02 листопада 2017 року ТОВ "Віталюкс" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №910/14237/17, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в частині стягнення з ТОВ "Віталюкс" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" грошових коштів у сумі 619 030,22 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ТОВ "Віталюкс" у справі №910/14237/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А.

16 листопада 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Віталюкс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №910/14237/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А. та призначено до розгляду на 13 грудня 2017 року.

11 грудня 2017 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (т.ІІІ, а.с. 62-65).

12 грудня 2017 року від ТОВ "Фрам Ко" надійшли пояснення (т.ІІІ, а.с.66-75).

13 грудня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду задоволено заяву відповідача про продовження строку розгляду справи на 15 днів і клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 16 січня 2018 року.

У судовому засіданні 16 січня 2018 року представником ТОВ "Віталюкс" подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, у якому представник позивача просив приєднати до матеріалів справи копію заяви про зменшення позовних вимог № 176 від 01.06.2017, копію ухвали Господарського суду Київської області від 08.12.2017 р. у справі № 911/995/17, копію наказу про примусове виконання рішення від 08.12.2017 та копію листа від 19.12.2017 № 443 та врахувати надані докази під час прийняття рішення у справі на підтвердження "факту переходу права вимоги до ТОВ "Віталюкс" 26.05.2017 року у повному обсязі та прозорість такого переданого права вимоги".

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

На думку відповідача: "затримка у визнанні права вимоги прозорим викликана виключно допущеною у справі № 911/995/17 Господарським судом Київської області описки під час прийняття рішення 16.08.2017 року". Неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції відповідач обґрунтовує тим, що наказ про примусове виконання рішення та ухвалу про виправлення описки видано після початку розгляду справи № 910/14237/17 судом апеляційної інстанції і саме на вказаному етапі представником позивача отримано копії поданих документів від первісного кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання (ч.ч. 1, 2 ст. 252 ГПК України).

Головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ст. 207 ГПК України).

Рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2017 р. у справі № 911/995/17 про стягнення з ТОВ "Фрам Ко" 1477774,48 грн. суми боргу не містить обставин щодо подання ТОВ "Фармюніон БСВ Девелопмент" заяви про зменшення позовних вимог, у зв'язку з відступленням права вимоги частини заборгованості на користь ТОВ "Віталюкс". Відповідно до долученої відповідачем заяви про зменшення ТОВ "Фармюніон БСВ Девелопмент" просив зменшити позовні вимоги і стягнути замість "1477774,48 грн." прострочену заборгованість у сумі "574529,02 грн.", при тому, що п. 1 резолютивної частини ухвали суду від 08.12.2017 р. у справі № 911/995/17 виправлено допущену в рішенні описку та визначено вважати вірною суму боргу "272 015 грн. 83 коп.".

Викладені обставини з урахуванням відмінності зазначених сум та відсутності доказів зворотнього не дають можливості дійти беззаперечних висновків про те, що виправлення допущеної у рішенні описки відбулось саме внаслідок прийняття заяви про зменшення позовних вимог у справі № 911/995/17 з огляду на відступлення права відповідної вимоги на користь ТОВ "Віталюкс".

За змістом п. 5.1.3 Договору відступлення права вимоги № 26-05/В: "/…/ Первісний - кредитор зобов'язується надати Новому кредитору належним чином засвідчені копії відповідної заяви про зменшення суми позовних вимог з відміткою суду про її прийняття та ухвалу суду про зменшення суми позову - в строк протягом 3 робочих днів з дня прийняття відповідного документу".

Враховуючи те, що надана разом з клопотанням про долучення копія заяви про зменшення розміру позовних вимог містить відмітку суду без вхідного номеру з датою "02.06.2017", первісний кредитор (ТОВ "Фармюніон БСВ Девелопмент") мав надати ТОВ "Віталюкс" копію вказаної заяви по 04.06.2017 (включно), проте останнім не доведено факту невиконання первісним кредитором обов'язку у встановлений строк або вчинення дій спрямованих на усунення бездіяльності первісного кредитора в частині передачі визначених у п. 5.1.3 Договору № 26-05/В документів та відповідно неможливість подання їх до суду першої інстанції в процесі розгляду справи № 910/14237/17.

Враховуючи викладене та те, що апеляційну скаргу ТОВ "Віталюкс" прийнято до провадження ухвалою від 16.11.2017 р., ухвалою від 13.06.2017 р. відкладено розгляд справи на 16.01.2018 р., а лист на який посилається позивач на підтвердження часу отримання додаткових доказів датовано 19.12.2017 р., колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач до судового засідання 16.01.2018 року мав достатньо часу для подання вказаних доказів до суду апеляційної інстанції.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 ГПК України).

За змістом ч. 4. ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що подані разом з клопотанням відповідача документи не можуть бути прийняті до розгляду.

Також у судовому засіданні 16 січня 2018 року представник ТОВ "Віталюкс" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати частково та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 619030,22 грн.

Представники ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" та ТОВ "Фрам Ко" у судовому засіданні 16 січня 2018 року надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01 грудня 2014 року між ТОВ "Фрам Ко" (далі - третя особа), як постачальником та ТОВ "Віталюкс" (далі - відповідач), як покупцем, з урахування протоколу узгодження розбіжностей, укладено Договір № 142/12/14 (далі - договір № 142/12/14), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця товари, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити їх на умовах даного договору (т.І, а.с. 51-54, 55-61).

Згідно з п. 2.4 договору № 142/12/14 загальна сума даного договору обумовлюється сумами, зазначеними у накладних на кожну партію товару.

Даний договір є безстроковим, діє на весь період взаємовідносин і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 10. договору № 142/12/14).

За умовами п. 3.2 договору № 142/12/14 датою поставки вважається дата передачі товару постачальником покупцю.

На виконання умов договору № 142/12/14 ТОВ "Фрам Ко" поставлено, а відповідачем прийнято у період з 21 лютого 2017 року по 16 березня 2017 року товар на загальну суму 621 224,59 грн., що підтверджується копіями на товарно-транспортних накладних (т.І, а.с. 70-250, т.ІІ, а.с. 1-83).

За умовами п. 4.1 Договору № 142/12/14 покупець здійснює оплату поставки на умовах відстрочення платежу 30 календарних днів з моменту здійснення поставки, згідно умов цього договору. У разі, якщо день оплати є неробочим або вихідним днем, покупець зобов'язаний здійснити оплату поставки у наступний робочий день, що настає за неробочим або вихідним днем.

Отже, виходячи з умов Договору № 142/12/14, товарно-транспортних накладних та вимог чинного законодавства, строк виконання покупцем обов'язку з оплати отриманого у період з лютого 2017 року по березень 2017 року товару на загальну суму 621 224,59 грн. є таким, що настав.

18 квітня 2017 року між ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" (далі - позивач), як фактором та ТОВ "Фрам Ко", як клієнтом укладено Договір № Ф180417 про надання послуги факторингу (далі - Договір № Ф180417), відповідно до п. 1.1 якого фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 621224,59 грн. у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право вимоги за договором поставки № 142/12/14 від 01.12.2014 р. до ТОВ "Віталюкс" в розмірі 621224,59 грн. (т.ІІ, а.с. 84-86).

Договір № Ф180417 вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності). Строк цього договору складає 1 рік на починає свій перебіг з моменту, визначеного у п. 6.1 договору та закінчується 18.04.2018 р. (п.п. 6.1, 6.2 договору № Ф180417).

У додатку № 1 до договору № Ф180417 погоджено перелік вимог (борг ТОВ "Віталюкс" у розмірі 621224,59 грн. за Договором поставки № 142/12/14), які передаються фактору за договором № Ф180417 від 18.04.2017 р. (т.ІІ, а.с. 87).

У додатку № 2 до договору № Ф180417 визначено, що вимоги передаються у строк в три робочі дні з дати підписання договору № Ф180417. Серед документів, що підлягають передачі сторонами визначено Договір поставки, реєстр податкових накладних за лютий-березень 2017 р., реєстр неоплачених видаткових накладних станом на 16.03.2017 р. та акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2017 р. по 16.03.2017 р. включно (т.ІІ, а.с. 88).

18 квітня 2017 року відповідно до Акту до Договору про надання послуг факторингу № Ф180417 від 18.04.2017 р. сторони засвідчили, що до фактора перейшло право вимоги до ТОВ "Віталюкс" у розмірі 621224,59 грн. за Договором поставки № 142/12/14 від 01.12.2014 р. та те, що клієнт передав, а фактор прийняв у повному обсязі документацію згідно Додатку 2 до Договору та ТТН (т.ІІ, а.с. 89).

Станом на момент укладання договору № Ф180417 від 18.04.2017 р. позивач мав свідоцтво ФК № 568 від 07.05.2015 р. про реєстрацію як фінансової установи, що вказує на наявність у останнього права на надання послуг факторингу згідно приписів ст. 1079 ЦК України.

Обставини щодо укладання договору поставки, факт поставки товару на суму 621224,59 грн. по ТТН та укладення договору факторингу вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечуються.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідачем належним чином свої грошові зобов'язання за договором №142/12/14 виконано не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед ТОВ "Фрам Ко" в сумі 621224,59 грн., право вимоги якої виникло у ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" на підставі договору № Ф180417 від 18.04.2017 р. надання послуги факторингу.

Відповідач, у апеляційній скарзі посилається на те, що ним на підставі Договору № 26-05в від 26.05.2017 р. набуто право вимоги ТОВ "Фармаюніон БСВ Дівелопмент" до ТОВ "Фрам Ко" у розмірі 619030,22 грн. за Договором поставки. Повідомлення позивача про зміну кредитора та вимогу сплату заборгованості на користь нового кредитора відповідач отримав 29.05.2017 р. та 02.06.2017 р. направив на адресу позивача та третьої особи заяву про зарахування зустрічних однорічних вимог. Враховуючи викладене та положення ст.ст. 601 та 1085 ЦК України відповідач вважає, що відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 619030,22 грн., а тому просив у вказаній частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач у відзиві зазначає, що оскільки заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог складено 02.06.2017, вимоги ТОВ "Віталюкс" не є зустрічними оскільки після укладення договору факторингу від 18.04.2017 ТОВ "Фрам Ко" втратило статус кредитора за договором № 142/12/14. Також ТОВ "Фрам Ко" зазначав, що вимоги не є безспірними.

У своїх поясненнях ТОВ "Фрам Ко" зазначає, що набута відповідачем вимога до третьої особи не є безспірною з огляду на існування спору у справі № 911/995/17 про стягнення заборгованості за договором поставки № 34 від 26.01.2017.

03 травня 2017 року позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення від 03.05.2017 р. № 18/04 про відступлення права вимоги за договором № 142/12/14 від 01.12.14., яке містило вимогу про сплату заборгованості в сумі 621 224,59 грн. у триденний строк з дати отримання вказаного повідомлення, вказані обставини підтверджуються описом вкладення у цінний лист № 310 від 03.05.2017 р. та поштовим чеком (т.ІІ, а.с. 91, 92-93).

26 травня 2017 року між відповідачем, як новим кредитором, та ТОВ "Фармюніон БСВ Девелопмент", як первісним кредитором укладено Договір відступлення права вимоги № 26-05/В, за яким первісний кредитор передав, а новий кредитор набув право грошової вимоги до ТОВ "Фрам Ко" щодо стягнення грошової заборгованості останнього на суму 619030,22 грн. за договором поставки № 34 від 26.01.2017 р. (т.ІІ, а.с. 140-142)

З огляду на вказане відповідачем направлено ТОВ "Фрам Ко" та позивачу заяву № 59 від 02.06.2017 р. про залік грошових вимог та припинення зобов'язань на суму 619 030,22 грн., (т.ІІ, а.с. 134-137). Направлення 02.06.2017 р. вказаної заяви разом з підтверджуючими вимогу документами позивачу та ТОВ "Фрам Ко" підтверджується описами вкладення у цінних лист та поштовими чеком (т.ІІ, а.с. 138, т.ІІІ, а.с. 21, 22), а отримання 07.06.2017 р. позивачем та 09.06.2017 р. ТОВ "Фрам Ко" - рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення (т.ІІ, а.с. 139, т.ІІІ, а.с. 23).

З'ясувавши обставини справи та перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Враховуючи наявність доказів поставки товару на суму 621224,59 грн. за Договором поставки № 142/12/14 та відсутність доказів належного виконання відповідачем зобов'язань з оплати цього товару, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції наявність обставин, що підтверджують існування заборгованості відповідача за вказаним договором.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Перехід від ТОВ "Фрам Ко" до позивача права вимоги до ТОВ "Віталюкс" у розмірі 621224,59 грн. за Договором поставки № 142/12/14 від 01.12.2014 р. підтверджується Актом від 18.004.2017 р. до Договору про надання послуг факторингу № Ф180417 від 18.04.2017 р.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (аналогічні положення також містяться у ст. 203 ГК України).

Отже, за змістом статей 203 ГК України та 601 ЦК України зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, можливості настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Якщо фактор пред'явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред'явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові (ч. 1 ст. 1085 ЦК України).

З вимогою про пред'явлення платежу позивач звернувся до відповідача 03.05.2017 р. Вимогу отримано відповідачем 29.05.2017 р., що підтверджується роздруківкою щодо відстеження поштового відправлення (т.ІІ, а.с. 93). Про залік грошових вимог та припинення зобов'язань на суму 619030,22 грн., відповідач заявив факторові та ТОВ "Фрам Ко" 02.06.2017 р. у зв'язку з набуттям 26.05.2017 р. права вимоги ТОВ "Фрам Ко" на вищезазначену суму за Договором відступлення права вимоги № 26-05/В.

Колегія суддів зазначає, що відповідна вимога має оцінюватись станом на момент її виникнення та пред'явлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов Договору відступлення права вимоги № 26-05/В від 26.05.2017 р., до відповідача перейшло право вимоги до ТОВ "Фрам Ко"тільки щодо стягнення грошової заборгованості у сумі 619030,22 грн. за договором поставки № 34 від 26.01.2017 р. Отже за змістом Договору відступлення права вимоги № 26-05/В, повної заміни кредитора (ТОВ "Фармюніон БСВ Девелопмент") на ТОВ "Віталюкс" не відбулось.

Поряд з цим, за змістом ст. 1085 ЦК України боржник має право пред'явити до зарахування не будь-які грошові вимоги, а лише ті, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом і не є спірними на момент їх пред'явлення. Проте, пред'явлені відповідачем до зарахування вимоги такими не є.

Крім того, шляхом постановлення рішення підтверджується наявність чи відсутність порушень прав позивача та правовідносин сторін, а також вноситься в них ясність та визначеність.

Умови Договору № 26-05/В містять положення про існування спору щодо заборгованості за договором поставки № 32, що свідчить про те, що вказані вимоги не є безспірними та прозорими, що є підставою яка унеможливлює зарахування зустрічних однорідних вимог.

За змістом п. 5.1.3 Договору відступлення права вимоги № 26-05/В первісний кредитор зобов'язується зменшити суму позовних вимог до Боржника на суму Права вимоги за видатковими накладними, зазначеними в п.1.3. цього договору протягом 7 робочих днів з моменту вступу цього Договору в силу. На підтвердження виконання вказаного зобов'язання та дійсного зменшення суми позовних вимог на сумуПрава вимоги, Первісний - кредитор зобов'язується надати Новому кредитору належним чином засвідчені копії відповідної заяви про зменшення суми позовних вимог з відміткою суду про її прийняття та ухвалу суду про зменшення суми позову - в строк протягом 3 робочих днів з дня прийняття відповідного документу.

У разі невиконання вказаною зобов'язання у зазначені строки, Новий кредитор набуває прав Позивача в порушеному Первісним кредитором судовому спорі за позовними вимогами Первісного кредитора у відношенні сумиПрава вимоги за видатковими накладними, зазначеними в п.1.3. цього договору, у відповідності ст. 25 ГПК України.

Поряд з цим матеріали справи не містять доказів надання у порядку і строк встановлений договором відступлення № 26-05/В первісним кредитором новому кредитору документів щодо зменшення позовних вимог, чи доказів вступу ТОВ "Віталюкс" у справу про стягнення з ТОВ "Фрам Ко" відповідної заборгованості.

Викладене свідчить про відсутність підстав для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 619030,22 грн. та дійсність вимоги позивача до відповідача на загальну суму 621224,59 грн.

За таких обставин, виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, доводи відповідача не спростовують висновків суду стосовно виникнення у позивача на підставі договору № Ф180417 від 18.04.2017 р. права вимоги до ТОВ "Віталюкс" згідно договору поставки товару № 142/12/14 від 01.12.2014 р. на суму 621 224,59 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №910/14237/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Віталюкс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №910/14237/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віталюкс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №910/14237/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №910/14237/17 залишити без змін.

3. Справу №910/14237/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Дата складення повного тексту - 18.01.2018 р.