ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" січня 2018 р. м. Київ Справа № 911/109/18

Суддя Шевчук Н.Г. розглянувши матеріали позовної заяви

Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрПетролеум", 04655, м. Київ, Оболонський район, проспект Московський , будинок 34-В

до 1. Київського національного університету імені ОСОБА_1, 01033, м.Київ, Шевченківський район, вулиця Володимирська, будинок 60

2. КиєвоСвятошинської районної державної адміністрації Київської області, 03115, м.Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, будинок 126

про визнання недійсним розпорядження №891 від 11.06.2012 та визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №154872 від 19.07.2012, у звязку з передачею земельної ділянки двічі в користування різним особам

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрПетролеум" звернулось до господарського суду з позовом до Київського національного університету імені ОСОБА_1 та Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним розпорядження №891 від 11.06.2012 та визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №154872 від 19.07.2012, у звязку з передачею земельної ділянки двічі в користування різним особам.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам Глави 1 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно частини першої статті 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов'язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

У пункті 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Таким чином, у випадках, передбачених частиною першою статті 172 Господарського процесуального кодексу України, місцезнаходження (місце проживання) юридичної особи визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання (юридична адреса).

В якості доказу відправлення відповідачу 2 копії позовної заяви з доданими до неї документами позивачем надано опис вкладення в цінний лист від 15.01.2018, де адресою одержувача значиться: 03115, м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, будинок 12Б, тоді як згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням КиєвоСвятошинської районної державної адміністрації Київської області є: 03115, м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, будинок 126.

З огляду на вищевказане опис вкладення у цінний лист, з якого вбачається, що позовну заяву з додатками було відправлено не на юридичну адресу КиєвоСвятошинської районної державної адміністрації Київської області, не може вважатись належним доказом відправки позовної заяви та доданих до неї документів в розумінні статей 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати судового збору, повернення і звільнення від сплати, розміри судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011р. з подальшими змінами та доповненнями.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Товариством з обмеженою відповідальністю "УкрПетролеум" в підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви додані квитанція №63603 від 16.01.2018 на суму 1762 грн. та квитанція №63568 від 16.01.2018 на суму 1762 грн.

Судом перевірено зарахування вказаних коштів до спеціального фонду державного бюджету України та встановлено, що в електронному реєстрі підтверджень оплат із органу Державної казначейської служби про зарахування сум судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України відсутнє підтвердження зарахування коштів за квитанцією №63603 від 16.01.2018 на суму 1762 грн. та квитанцією №63568 від 16.01.2018 на суму 1762 грн.

За таких обставин квитанція №63603 від 16.01.2018 на суму 1762 грн. та квитанція №63568 від 16.01.2018 на суму 1762 грн. не можуть вважатись належними доказами сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити строк на усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Запропонувати позивачу усунути недоліки позовної заяви у встановлений строк надавши суду:

належні докази, які підтверджують відправлення відповідачу 2 копії позовної заяви і доданих до неї документів;

докази зарахування судового збору сплаченого за квитанцією №63603 від 16.01.2018 на суму 1762 грн. та квитанцією №63568 від 16.01.2018 на суму 1762 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України (довідка Казначейської служби).

4. Роз'яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою, на підставі частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

5. Повідомити учасників судового процесу про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою http://court.gov.ua/

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.Г. Шевчук

Ухвалу підписано 19.01.2018.