КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2018 р. Справа№ 911/2346/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Сітайло Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 28.02.2015;

від відповідача - Ярошенко Д.В., довіреність № б/н від 01.08.2016,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.12.2017 про задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький колос" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі №911/2346/16 (суддя Горбасенко П.В., м. Київ) за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький колос" про стягнення 1 830 099,40 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.10.2016 у справі № 911/2346/16 позов задоволено частково; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос" на користь ОСОБА_4 1 539 062 (один мільйон п'ятсот тридцять дев'ять тисяч шістдесят дві гривні) 03 коп. інфляційних втрат, 169 036 (сто шістдесят дев'ять тисяч тридцять шість гривень) 30 коп. 3 % річних та 25 621 (двадцять п'ять тисяч шістсот двадцять одну гривню) 48 коп. судового збору; у задоволенні решти позову - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 рішення господарського суду Київської області від 10.10.2016 року залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2016 у справі №911/2346/16, 21.11.2016 господарським судом Київської області, видано наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.03.2017 рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 911/2346/16 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.10.2017 видано дублікат наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі №911/2346/16 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос" (09023, Київська обл., Сквирський р-н, с. Чубинці, вул. Дехтяренка, буд. 1-А; ідентифікаційний код 34232992) на користь ОСОБА_4 (09100, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 539 062 (один мільйон п'ятсот тридцять дев'ять тисяч шістдесят дві гривні) 03 коп. інфляційних втрат, 169 036 (сто шістдесят дев'ять тисяч тридцять шість гривень) 30 коп. 3 % річних та 25 621 (двадцять п'ять тисяч шістсот двадцять одну гривню) 48 коп. судового збору.

Відповідач звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/17, згідно якої просив визнати наказ Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/16 таким, що не підлягає виконанню, а також зупинити до розгляду заяви стягнення за цим наказом та витребувати у ОСОБА_4 наказ Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/16.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилався на те, що зобов'язання ТОВ "Чубинецький колос" перед ОСОБА_4 є погашеним, оскільки останній в межах справи №911/3191/16 про банкрутство ТОВ "Чубинецький колос" в порядку ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не пред'явив вимог конкурсного кредитора до ТОВ "Чубинецький колос" про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з 19.07.2013 по 20.07.2016 за рішенням Господарського суду Київської області від 10.10.2016 у справі № 911/2346/16.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2017 розгляд заяви призначено на 10.11.2017; в частині вимог про зупинення стягнення за наказом Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/16 та витребування у ОСОБА_4 наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/16 судом першої інстанції було відмовлено з огляду на безпідставність.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2346/16 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/16 задоволено; визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі №911/2346/16 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос" (09023, Київська обл., Сквирський р-н, с. Чубинці, вул. Дехтяренка, буд. 1-А; ідентифікаційний код 34232992) на користь ОСОБА_4 (09100, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 539 062 (один мільйон п'ятсот тридцять дев'ять тисяч шістдесят дві гривні) 03 коп. інфляційних втрат, 169 036 (сто шістдесят дев'ять тисяч тридцять шість гривень) 30 коп. 3 % річних та 25 621 (двадцять п'ять тисяч шістсот двадцять одну гривню) 48 коп. судового збору.

Задовольняючи заяву відповідача, місцевий господарський суд виходив з того, що зобов'язання ТОВ "Чубинецький колос" перед ОСОБА_4 по сплаті 1 539 062 03 коп. інфляційних втрат, 169 036 30 коп. 3 % річних та 25 621 48 коп. судового збору є погашеним в силу ч. 4 ст. 7 та ч. 4 ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки ОСОБА_4, як конкурсний кредитор, не скористався своїм правом та не звернувся до господарського суду із заявою про визнання вимог у справі № 911/3191/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький колос" в порядку ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2346/16 скасувати та відмовити у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/16 таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що оскаржувану ухвалу було постановлено неповноважним складом суду, оскільки судом першої інстанції, порушено порядок визначення судді для розгляду даної справи.

Також, апелянт не погоджується із висновком суду про наявність підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та вказує про те, що вимога про стягнення 1 733 719,81 грн. по справі № 911/2346/16 не є конкурсною.

В судовому засіданні року представник апелянта - позивача у справі, підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення, яким просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Слід зазначити, що 15.12.2017 набрали чинності зміни внесені у Господарський процесуальний кодекс України Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Підпунктом 9 пунктом 1 Перехідних Положень установлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Господарським судом Київської області 18.10.2016 року за заявою ініціюючого кредитора ОСОБА_4 порушено провадження у справі №911/3191/16 про банкрутство ТОВ "Чубинецький колос". Безспірні вимоги ОСОБА_4 були мотивовані несвоєчасним виконанням рішення Господарського суду Київської області у справі №911/847/15 про стягнення на користь ОСОБА_4 1 880 220,00 грн. вартості частки майна ТОВ "Чубинецький колос".

Відповідно положень ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Предметом позову ОСОБА_4 у справі №911/2346/16 були вимоги про стягнення з ТОВ "Чубинецький колос" інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з 19.07.2013 року по 20.07.2016 року у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення Господарського суду Київської області у справі №911/847/15.

Таким чином, вимоги ОСОБА_4 про стягнення 1 733 719,81 грн. за рішенням Господарського суду Київської області від 10.10.2016 року є вимогами конкурсного кредитора, оскільки виникли до 18.10.2016 року - день порушення провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що він не є конкурсним кредитором за спірними вимогами відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Так, скаржник не вірно тлумачить положення ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та у зв'язку з цим не правильно вважає, що його вимога не є конкурсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" що кредитор, за заявою якого порушено провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, положеннями ст. 23 вказаного Закону передбачено, що кредитор за заявою якого порушено провадження у справі про банкрутство зобов'язаний протягом 30 днів з дати офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство пред'явити додаткові вимоги до боржника.

Як встановлено, у постанові Вищого господарського суду України від 02.10.2017 у справі № 911/3191/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький колос" публікація оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство здійснена на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України 19.10.2016.

З огляду на те, що вимоги про стягнення з ТОВ "Чубинецький колос" інфляційних втрат та 3 % річних, нараховані за період з 19.07.2013 року по 20.07.2016 року, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство, в розумінні ч. 2 ст.23 Закону ОСОБА_4, зобов'язаний був звернутися до господарського суду із зазначеними вимогами до 18.11.2016 року.

ОСОБА_4 не було пред'явлено вимоги в порядку та строки передбачені ст. 23 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Вищого господарського суду України від 02.10.2017 у справі №911/3191/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький колос" провадження у справі про банкрутство ТОВ "Чубинецький колос" припинено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У вказаній постанові суду касаційної інстанції зазначено, що кредиторські вимоги єдиного кредитора боржника - ОСОБА_4, які були визнані господарським судом в підготовчому та в попередньому засіданнях суду, погашені третьою особою, у зв'язку з чим провадження у справі про банкрутство ТОВ "Чубинецький колос" підлягає припиненню, оскільки виконано усі зобов'язання перед єдиним кредитором боржника - ОСОБА_4

Відповідно до положень ч. 4 ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у випадках, передбачених пунктами 4 - 7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частина 1 ст. 202 Господарського кодексу України також передбачає, що господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених ним Кодексом або іншими законами.

Таким чином, зобов'язання ТОВ "Чубинецький колос" перед ОСОБА_4 є погашеним в силу ч. 4 ст. 7 та ч. 4 ст. 83 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки ОСОБА_4, як конкурсний кредитор, не скористався своїм правом та не звернувся до господарського суду із заявою про визнання вимог у справі №911/3191/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький колос" в порядку ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Виходячи з наведених положень статей 1 та 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Закон), які визначають віднесення вимог особи до конкурсних та необхідність (порядок і строк) їх пред'явлення, а також враховуючи чітко визначені нормою ч. 4 ст. 83 Закону наслідки незаявлення таких вимог (вважаються погашеними) у ситуації, що мала місце (припинення провадження за п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону), доводи апелянта про те, що він не є конкурсним кредитором за спірними вимогами з посиланням на ст. 23 Закону є необґрунтованими та такими, що основані на невірному тлумаченні вказаної норми.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України (у попередній редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної ухвали) господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Київської області від 21.11.2016 у справі № 911/2346/16 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос" на користь ОСОБА_4 1 539 062 (один мільйон п'ятсот тридцять дев'ять тисяч шістдесят дві гривні) 03 коп. інфляційних втрат, 169 036 (сто шістдесят дев'ять тисяч тридцять шість гривень) 30 коп. 3 % річних та 25 621 (двадцять п'ять тисяч шістсот двадцять одну гривню) 48 коп. судового збору.

З урахуванням викладеного посилання скаржника на відсутність підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню колегією суддів не приймаються та відповідно підставою для скасування оскаржуваної ухвали бути не можуть.

Стосовно доводів про те, що оскаржувану ухвалу було постановлено неповноважним складом суду, оскільки судом першої інстанції, порушено порядок визначення судді для розгляду даної справи, слід зазначити наступне.

Так, апелянт вважає, що суддя, яким було прийнято оскаржувану ухвалу, повинен був заявити самовідвід через те, що дана справа пов'язана з банкрутством, проте суддя Горбасенко П.В. не входить до судової колегії з розгляду справ про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, суддею Горбасенко П.В. було порушено провадження у даній справі №911/2346/16 ще в липні 2016 року та ухвалено рішення 10.10.2016 року (тобто до порушення провадження у справі про банкрутсво), на виконання якого 21.11.2016 року було видано наказ.

Відповідно до п. 2.3.44. Положення про автоматизовану систему документообігу суду встановлено, що раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді- доповідачу) передаються судові справи, за якими надійшли заяви (клопотання), пов'язані із виконанням судових рішень, передбачені статтями 117, 119-121,121 -2, 122 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на дату подання заяви).

З огляду на викладене, заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню не відноситься до спорів у справі про банкрутство, а є такою, що пов'язана із виконанням судового рішення та підлягає розгляду тим складом суду, який приймав рішення у справі.

Таким чином, Господарським судом Київської області не було порушено порядок визначення судді для розгляду даної справи, а тому вказані доводи апелянта є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі №911/2346/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.01.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Сітайло

М.А. Дідиченко