ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа № 914/1674/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

секретар судового засідання: Шкребій А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Львівської міської ради, бн від 03.11.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/5279/17 від 09.11.2017р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 05.10.2017р. (суддя Крупник Р.В.), повний текс рішення складено 10.10.2017р.

у справі № 914/1674/17

за позовом: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-1: приватного підприємства Юр-Груп, м. Львів

відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Центр, м. Львів

відповідача-3: приватного підприємства АТ-Інвест, м. Львів

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, зобовязання звільнити приміщення, приведення земельної ділянки у попередній стан шляхом знесення нежитлових приміщень, повернення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 2901-вих-661 від 07.07.2017р.)

від відповідача-1: ОСОБА_4 адвокат (представник за довіреністю б/н від 15.09.2017р.)

від відповідача-2: не зявився

від відповідача-3: не зявився

Відповідно до п.9 Перехідних положень ГПК України в редакції від 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

ВСТАНОВИВ:

14.08.2017р. Львівська міська рада звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до ПП Юр-Груп, до ТзОВ ОСОБА_2 Центр, до ПП АТ-Інвест про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, зобовязання звільнити приміщення, приведення земельної ділянки у попередній стан шляхом знесення нежитлових приміщень, повернення земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.10.2017р. у справі №914/1674/17 у задоволенні позовних вимог Львівської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.12.2008р., укладеного між ПП АТ-Інвест та ТзОВ ОСОБА_2 Центр, договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.03.2014р., укладеного між ТзОВ ОСОБА_2 Центр та ПП ЮР-Груп та зобовязання ПП ЮР-Груп звільнити нежитлові приміщення загальною площею 92,8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 93а відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог Львівської міської ради про зобовязання ПП АТ-Інвест привести земельну ділянку загальною площею 0,0220 га по вул. В.Великого,93а у м. Львові у попередній стан, шляхом знесення нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. та повернення земельної ділянки Львівській міській раді припинено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що Львівська міська рада ніколи не являлася власником нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а, відповідно вона не вправі заявляти вимогу про витребування цього майна. З огляду на те, що ПП Юр-Груп є добросовісним набувачем, то позбавляти його права власності шляхом визнання недійсними правовстановлюючих документів (договору купівлі-продажу) є неприпустимим, відповідно позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ПП АТ-Інвест та ТзОВ ОСОБА_2 Центр від 17.12.2008р. та договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ ОСОБА_2 Центр та ПП ЮР-Груп від 04.03.2014р., та вимога про зобовязання ПП Юр-Груп звільнити нежитлові приміщення загальною площею 92,8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а не підлягають до задоволення.

В частині позовних вимог щодо зобовязання ПП АТ-Інвест привести земельну ділянку загальною площею 0,0220га. по вул. В.Великого, 93а у м. Львові у попередній стан, шляхом знесення нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. та повернення земельної ділянки Львівській міській раді провадження припинено, оскільки згідно витягу з ЄДРПОУ державну реєстрацію ПП АТ-Інвест припинено у звязку із визнанням його банкрутом, про що в єдиному державному реєстрі вчинено запис від 28.10.2011р. за №0002846.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Львівська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в цій частині прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, скаржник зазначає, що оскільки постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2011р. у справі № 19/198 було скасовано рішення господарського суду Львівської області від 14.11.2008р., яким визнано право власності за ПП «АТ-Інвест» на спірні нежитлові приміщення, то відповідно в останнього не виникло право власності і право продажу цього майна. Окрім того, оспорюваними договорами здійснено розпорядження майном, яке розташоване на земельній ділянці щодо якої не приймалося рішення про її передачу у власність чи у користування для відповідних цілей. Відтак, скаржник вважає, що договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені з порушенням вимог чинного законодавства та порушують права позивача, як власника земельної ділянки.

Скаржник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. Зокрема зазначає, що оскільки в ПП АТ-Інвест не виникло права власності на спірний обєкт нерухомості, так як рішення про визнання за ним права власності скасовано судом апеляційної інстанції, відповідно у нього не виникло права продажу майна, що згідно з ч.3 ст.215 та ч.1 ст.216 ЦК України є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ПП АТ-Інвест та ТзОВ ОСОБА_2 Центр від 17.12.2008р. та між ТзОВ ОСОБА_2 Центр та ПП ЮР-Груп від 04.03.2014р. Крім того, оскільки майно, у вигляді самовільно зайнятої земельної ділянки, вибуло із володіння Львівської міської ради не з її волі, а у звязку із прийняттям судом рішення, в наступному скасованого, тому нежитлове приміщення, розташоване на самовільно зайнятій земельній ділянці, перебування земельної ділянки у фактичному володінні відповідача-1 завдає значну шкоду інтересам Львівської міської ради, як власника земельної ділянки. Відповідно земельна ділянка за адресою м. Львів, вул. В.Великого, 93а підлягає приведенню в попередній стан, шляхом знесення самовільно збудованого нежитлового приміщення та поверненню в розпорядження Львівської міської ради, як уповноваженого представника територіальної громади.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/218/18 від 12.01.2018р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема зазначає, що відсутні будь-які підстави для визнання оскаржуваних договорів недійсними, оскільки сторонами у момент укладення спірних договорів дотримано вимоги ч.2 ст.203 ЦК України щодо обсягу цивільної дієздатності, дотримано вимоги ч.1 ст.203 ЦК України і такі правочини не суперечили положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Оспорюванні договори купівлі-продажу відповідають усім іншим вимогам, передбаченим ЦК України, додержання яких є необхідними для чинності правочинів. Також в судовому засіданні представник відповідача-1 наголосила на факті пропуску позивачем позовної давності, оскільки Львівська міська рада була учасником (апелянтом) у справі 19/198, коли постановою Львівського апеляційного господарського суду було скасовано рішення господарського суду Львівської області від 03.12.2008р., а відтак, знала про ті обставини на котрі на даний час покликається як на підставу визнання договорів недійсними.

Відповідач-2 явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Приватне підприємство АТ-Інвест явку свого представника в судове засідання не забезпечило. Як вбачається із витягу з ЄДРПОУ державну реєстрацію вказаного підприємства припинено у звязку із визнанням його банкрутом, про що в єдиному державному реєстрі вчинено запис від 28.10.2011р. за №0002846 (а.с. 139-141).

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

23.03.2006р. між Львівською міською радою (орендодавець) та ПП АТ-Інвест (орендар) укладено договір оренди землі, згідно із умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львів, вул. В.Великого, 93а для встановлення тимчасового металевого розбірного торгового павільйону. В оренду передається земельна ділянка, кадастровий №:08:002:0093, загальною площею 0,0220 га. (а.с. 24-25).

Договір укладено на 5 років до 23.02.2011р. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З матеріалів справи вбачається, господарським судом Львівської області прийнято рішення від 14.11.2008р. у справі №19/198 за позовом ПП АТ-Інвест до Львівської міської ради, ОКП ЛОР БТІ та ЕО про визнання права власності яким, зокрема, визнано право власності ПП АТ-Інвест на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а площею 92,8 кв.м. та зобовязано ОКП ЛОР БТІ та ЕО зареєструвати право власності на вказані приміщення (а.с. 54-56).

На підставі вказаного рішення суду за ПП АТ-Інвест було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення площею 92,8 кв.м. у м. Львів, вул. В.Великого, 93а, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21278957 від 16.12.2008р. (а.с. 53).

17.12.2008р. між ПП АТ-Інвест (продавець) та ТзОВ ОСОБА_2 Центр (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого ПП АТ-Інвест продало, а ТзОВ ОСОБА_2 Центр купило нежитлові приміщення, що на плані позначені літерою Б-1, загальною площею 92,8 кв.м., які розташовані за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а. Реєстраційний номер обєкту 25805761. Нежитлові приміщення розташовані на земельній ділянці, що передана в оренду продавцю згідно договору оренди від 23.03.2006р. (а.с. 50).

Проте, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2011р. у справі №19/198 рішення господарського суду Львівської області від 14.11.2008р. скасовано та відмовлено в задоволенні позову про визнання за ПП АТ-Інвест права власності на нежитлові приміщення площею 92,8 кв.м. у м. Львів, вул. В.Великого, 93а (а.с. 26-27).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що спірне нежитлове приміщення самовільно збудоване на землі, яка належить до комунальної власності; ПП АТ-Інвест не отримувало жодних дозволів встановленої форми на виконання будівельних робіт від виконавчих органів Львівської міської ради.

В подальшому, 04.03.2014р. між ТзОВ ОСОБА_2 Центр (продавець) та ПП Юр-Груп (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, згідно з умовами якого ТзОВ ОСОБА_2 Центр продало, а ПП Юр-Груп купило нежитлові приміщення, що на плані позначені літерою Б-1, загальною площею 92,8 кв.м., які розташовані за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а. Приміщення розташоване на земельній ділянці площею 0,0220га. (кадастровий №:08:002:0093), яка не перебуває у власності продавця, що підтверджується довідкою №40/01-15/743 від 27.02.2014р., виданою відділом Держземагентства у м. Львові (а.с. 93-95).

Відповідно до п.1.2 договору нерухоме майно належить продавцю на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 17.12.2008р. за реєстровим №13543, зареєстрованому в ОКП ЛОР БТІ та ЕО 22.12.2008р., витяг №21356712.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №18587118 від 04.03.2014р. за ПП Юр-Груп було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення площею 92,8 кв.м. у м. Львів, вул. В.Великого, 93а (а.с. 96-97).

Позивач - Львівська міська рада вважає, що оскільки Львівським апеляційним господарським судом 02.02.2011р. було прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні позову про визнання за ПП АТ-Інвест права власності на вказані нежитлові приміщення, то договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.12.2008р., укладений між ПП "АТ-Інвест" та ТзОВ "ОСОБА_2 Центр", є нікчемним правочином, який не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю, відтак, підлягає визнанню недійсним і договір купівлі-продажу нежитловий приміщень від 04.03.2014р. Крім того, позивач вважає, що оскільки земельна ділянка, на якій розміщено спірний об'єкт, зайнята самовільно, без будь-яких правовстановлюючих документів, то остання підлягає поверненню позивачу з приведенням її у придатний для використання стан.

Наведені обставини стали підставою звернення Львівської міської ради до суду із даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. ОСОБА_2 прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною.

Частиною 1 ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2 - 4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач вважає, що оспорюванні правочини посягають на суспільні, економічні та соціальні основи місцевого самоврядування, спрямовані на використання всупереч вимогам чинного законодавства земель комунальної власності та порушують права та охоронювані законом інтереси власника землі територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Зі змісту договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.12.2008р. та 04.03.2014р. вбачається, що предметом договорів є виключно нежитлові приміщення. Тобто, даними договорами не відчужувалася спірна земельна ділянка.

Статтею 328 ЦК України встановлено, зокрема, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК України).

В даній справі суд визнає ПП Юр-Груп добросовісним набувачем нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а, оскільки він не знав, і виходячи з обставин, які існували на момент укладення договору купівлі-продажу від 04.03.2014р. не міг знати про факт скасування Львівським апеляційним господарським судом рішення господарського суду Львівської області, яким було визнано право власності ПП АТ-Інвест на вказані приміщення.

У п.1.2 договору купівлі-продажу від 04.03.2014р., станом на момент його укладення, зазначено, що нерухоме майно належало ТзОВ ОСОБА_2 Центр на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Е.В.17.12.2008р. за реєстровим №13543, зареєстрованому в ОКП ЛОР БТІ та ЕО 22.12.2008р., витяг №21356712.

Як свідчить зміст позовної заяви, Львівська міська рада шляхом використання правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України, намагається позбавити ПП Юр-Груп - добросовісного набувача нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а права власності на ці приміщення і таким чином, захистити своє право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0220 га.

З огляду на те, що ПП Юр-Груп у відповідності до ст.330 ЦК України як добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо згідно ст. 388 цього Кодексу воно не може бути витребуване у нього, то позбавляти його права власності шляхом визнання недійсними правовстановлюючих документів (договору купівлі-продажу) є неприпустимим.

Отже, оцінюючи обставини стосовно доводів позивача щодо порушення його прав як власника земельної ділянки, суд дійшов висновку про те, що порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача (як власника земельної ділянки) відбулося не внаслідок укладення між відповідачами оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а у зв'язку з невиконання сторонами власних зобов'язань щодо оформлення земельної ділянки до вимог земельного законодавства, однак зазначені обставини не є підставою для визнання правочинів недійсними.

Інших обставин, які б стали підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними, позивачем не наведено і суд при вирішенні цієї справи не встановив.

Натомість цивільний інтерес позивача не є порушеним фактом вчинення оспорюваних правочинів, відповідно сам факт визнання судом відповідних договорів недійсними не є тим правовим засобом, що ефективно захистить цивільний інтерес позивача.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ПП АТ-Інвест та ТзОВ ОСОБА_2 Центр від 17.12.2008р. та договору купівлі-продажу, укладеного між ТзОВ ОСОБА_2 Центр та ПП ЮР-Груп від 04.03.2014р. не підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що ПП Юр-Груп являється власником нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 93а, то не підлягає до задоволення позовна вимога зобовязати ПП Юр-Груп звільнити ці приміщення.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання ПП АТ-Інвест привести земельну ділянку загальною площею 0,0220га. по вул. В.Великого, 93а у м. Львові у попередній стан, шляхом знесення нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. та повернення земельної ділянки Львівській міській раді, то колегія суддів звертає увагу на те, що згідно витягу з ЄДРПОУ державну реєстрацію ПП АТ-Інвест припинено у звязку із визнанням його банкрутом, про що в єдиному державному реєстрі вчинено запис від 28.10.2011р. за №0002846 (а.с. 139-141).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 231 ГПК України (в редакції чинної на момент винесення судом рішення) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобовязання ПП АТ-Інвест привести земельну ділянку загальною площею 0,0220га. по вул. В.Великого, 93а у м. Львові у попередній стан, шляхом знесення нежитлових приміщень загальною площею 92,8 кв.м. та повернення земельної ділянки Львівській міській раді, оскільки припинено державну реєстрацію юридичної особи ПП АТ-Інвест у звязку із визнанням його банкрутом.

З огляду на зазначені вище обставини справи та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, в звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідачами 2, 3 подано заяви про застосування строку позовної давності у спорі (а.с. 88-92, 124-125)

У п 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013р. зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що суд відмовив в задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю, відповідно суд не розглядає заяви відповідачів про пропуск позивачем строків позовної давності.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 05.10.2017р. у справі № 914/1674/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Матущак О.І.

ОСОБА_1