донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.01.2018 справа №908/1070/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача): судді при секретарі судового засіданняОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін: від відповідача інші ОСОБА_5 була присутньою, але не приймала участі не зявились;

розглянувши апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 19», м. Херсон
на рішення господарського суду Запорізької області
від24.07.2017 р. (повний текст складено 31.07.2017 р.)

у справі№ 908/1070/17 (суддя: Горохов І.С.)

за позовомВасилівської міської ради Запорізької області, м. Василівка, Запорізька область

до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 19», м. Херсон Комунального підприємства «Добробут» Василівської міської ради Запорізької області, м. Василівка, Запорізька область

про стягнення 266 481,60 грн.
В С Т А Н О В И В:

Василівська міська рада Запорізької області (далі позивач) звернулася до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 19» (далі ТОВ «ПМК № 19», відповідач) збитків у розмірі 266 481,60 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.05.2017 р. залучено до участі у справі Комунальне підприємство «Добробут» Василівської міської ради Запорізької області (далі КП «Добробут», третя особа) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.07.2017 р. позовні вимоги задоволено, з відповідача на корить позивача стягнуто суму збитків у розмірі 266 481,60 грн., а також судовий збір у розмірі 3 997,22 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Відповідач стверджує, що позивачем не доведено обґрунтованості розрахунку суми неодержаного доходу, оскільки останнім не враховано того факту, що відповідач не користується всією площею земельної ділянки, проте представниками позивача не здійснювався вихід на місцевість для встановлення фактичної площі земельної ділянки, яка зайнята під нерухомістю.

Відповідач вважає, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку при визначенні розміру загальної площі нерухомого майна, оскільки площа 5080,3 кв.м. становить площу будівлі разом з другим поверхом, а площа займаної земельної ділянки (під будівлями) становить 4648,8 кв.м.

28.11.2017 р. на електронну адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення відповідача до апеляційної скарги; 15.01.2018 р. на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшли заперечення відповідача на подання позивачем нових доказів за підписом директора ОСОБА_6, які не прийняті судовою колегією до уваги через невідповідність даного документа нормам Закону України «Про електронний цифровий підпис», а саме через відсутність відомостей про підписання вказаних документів відповідним електронним цифровим підписом, та державним стандартам, зокрема, щодо розміру шрифту тексту.

30.11.2017 р. через канцелярію суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: оригіналу меж земельної ділянки кадастровий № :04:001:0078 з копією кваліфікаційного сертифікату та свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки, оригіналу акту обстеження земельної ділянки, оригіналу листа № 2367/0/102-17 від 21.11.2017 р., яке судовою колегією у судовому засіданні 30.11.2017 р. задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні 30.11.2017 р. проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 17.01.2018 р., яке проведено у режимі відеоконференції відповідно до ст. 197 ГПК України та ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 р., зявився представник відповідача на підставі довіреності ОСОБА_5

Відповідно до ч. 3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді (Конституцію доповнено статтею 131-2 згідно із Законом № 1401-VІІІ від 02.06.2016 р.)

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) цей закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім ч. 6 ст. 124 Конституції України в редакції цього Закону, яка набирає чинності через три роки з дня, наступного за днем опублікування цього закону. Даний Закон України набрав чинності 30.09.2016 р.

За приписами ст. 16-1 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

На підставі викладеного, представник відповідача ОСОБА_5 була присутньою у судовому засіданні, проте участі у ньому не приймала у звязку з відсутністю відповідних повноважень.

Третя особа письмовий відзив на апеляційну скаргу не надала, представник третьої особи у судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи всі учасники судового процесу повідомлені належним чином.

Судова колегія звертає увагу, що Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. №2147-19 були внесені зміни та викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, п. 9 Перехідних положень якого передбачає, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, зазначена справа розглядається апеляційним судом за правилами, викладеними у Господарському процесуальному кодексі України, в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення двадцять шостої сесії Василівської міської ради шостого скликання від 15.11.2012 № 55 між Василівською міською радою Запорізької області, як орендодавцем, та КП Добробут Василівської міської ради Запорізької області, як орендарем, укладено договір оренди землі від 24.12.2012 р.

Відповідно до умов даного договору орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,70 га для будівництва комплексу торгово-побутового призначення із земель житлової та громадської забудови в м.Василівка, м-н 40 років Перемоги, біля будинку № 5. Договір укладено строком на три роки.

В подальшому, між КП Добробут Василівської міської ради Запорізької області та відповідачем, як суборендарем, 07.05.2013 р. укладено договір суборенди землі, за умовами якого в суборенду передається земельна ділянка загальною площею 0,70 га для будівництва комплексу торгово-побутового призначення із земель житлової та громадської забудови в м. Василівка, м-н 40 років Перемоги, біля будинку № 5.

Пунктом 8 договору суборенди встановлено, що орендна плата вноситься суборендарем у грошовій формі у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки землі на рахунок місцевого бюджету Василевського району м. Василівка та складає 29 786,40 грн. Орендна плата вноситься суборендарем помісячно в розмірі 2482,20 грн. на протязі 30 календарних днів наступних за останнім днем звітного місяця.

Додатковою угодою б/н від 23.12.2015 р., укладеною між КП «Добробут» та ТОВ «ПМК № 19», визнано договір суборенди розірваним з дати укладення цієї додаткової угоди.

23.12.2015р. КП «Добробут» та ТОВ «ПМК № 19» підписано Акт прийому-передачі (повернення) земельної ділянки ТОВ ПМК-19 на користь КП Добробут Василівської міської ради Запорізької області.

На підставі ст. 6 Закону України Про місцеві державні адміністрації, постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 23.01.2017 № 27 Про затвердження складу комісії з визначення та відшкодування збитків, заподіяних Дніпрорудненській та Василівській міським радам у вигляді неодержаних доходів за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, відповідно звернень Дніпрорудненської міської ради від 26.12.2016 № 10/09-1892 та Василівської міської ради від 12.01.2017 № 03-01-15/57 Василівська районна державна адміністрація Запорізької області прийняла розпорядження № 65 від 14.02.2017 про затвердження акту визначення збитків, заподіяних Василівській міській раді у вигляді неодержаного доходу за використання ТОВ ПМК № 19 земельної ділянки площею 0,7 га без правовстановлюючих документів у розмірі 266 481,60 грн.

За даними, що містяться у Свідоцтві про право власності на нерухоме майно Серія САЕ № 655187, індексний номер 2818677 від 23.04.2013 р. земельна ділянка площею 0,7 га, розташована за адресою м-н 40 років Перемоги, м. Василівка, Запорізька область, кадастровий номер :04:001:0078, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для будівництва комплексу торгово-побутового призначення належить на праві комунальної власності Василівській міській раді Запорізької області.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія СТА № 691210 від 11.06.2015 р. індексний № 38938589 торгівельно-виставочний комплекс, розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, м-н 40 років Перемоги, будинок 5/1, загальною площею 5080,3 кв. м. належить Товариству з обмеженою відповідальністю Пресувальна механізована колона № 19 (). Аналогічні за змістом відомості містяться у ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2015 р.

Листами № 02-01-13/27 від 11.01.2016 р., № 02-01-19/213 від 01.02.2016 р. Василівська міська рада Запорізької області повідомила ТОВ ПМК № 19 про необхідність приведення орендних відносин у відповідність діючому земельному законодавству, оскільки договір оренди від 24.12.2012 р. та договір суборенди від 07.05.2013 р. припинили дію; КП Добробуд не має наміру поновляти договір оренди землі; на зазначеній земельній ділянці розташований обєкт нерухомості, який належить ТОВ ПМК № 19 на праві приватної власності.

Листом № 02-04-19/784 від 01.04.2016 позивач повідомив ТОВ ПМК № 19 про нарахування втрат у вигляді неодержавного доходу (орендної плати), які нанесено бюджету міської ради в звязку з використанням останнім земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Позивач в листі № 03-01-19/507 від 06.03.2017 р. вимагав від відповідача протягом одного місяця сплатити заподіяні збитки спричинені використанням останнім земельної ділянки без правовстановлюючих документів, про що спрямував на адресу ТОВ ПМК-19 розпорядження голови районної державної адміністрації № 65 від 14.02.2017 та акт доходів за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів.

На стадії апеляційного провадження позивачем до матеріалів справи надано акт обстеження використання земельної ділянки кадастровий № :04:001:0078, складеного та підписаного комісією, відповідно до якого за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0078, загальною площею 0,7 га, розташована за адресою м. Василівка, м-н 40 років Перемоги, біля будинку № 5, використовувалась відповідачем у повному обсязі. Комісією встановлено, що фактичні межі землекористування земельної ділянки відповідачем за вказаний період становили 1,0715 га.

Внаслідок несплати відповідачем в добровільному порядку суми збитків, спричинених використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, справляння плати за землю, тощо.

Згідно ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Таким чином, розпорядником спірної земельної ділянки, що діє в інтересах територіальної громади є позивач.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Приписами ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 123 Земельного Кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 124 Земельного Кодексу України визначено порядок передачі земельних ділянок в оренду. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України).

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України).

За змістом статті 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відшкодуванню, згідно з п. 3 Порядку № 284 підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаним доходом є дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненою діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи землекористувачів, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад (п. 2 Порядку № 284).

Відповідно до п. 5 Порядку № 284 збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

За змістом положень ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 224 Господарського кодексу України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст.1166 Цивільного кодексу України, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (шкоди) необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою), вини.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності.

У пункті 3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», яка на теперішній час є чинною, розяснено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини неоформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані з вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування.

Матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування спірною земельною ділянкою після розірвання договору суборенди у грудні 2015 року шляхом його пролонгації чи укладення нового договору, та сплати орендної сплати у заявлений позивачем період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Тобто, недоотримання місцевим бюджетом Василівської міської ради Запорізької області орендної плати за користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою загальною площею 0,7 га порушує права територіальної громади в особі Василівської міської ради Запорізької області.

Матеріали справи свідчать про те, що розмір збитків (ціну позову) позивачем розраховано на підставі акту визначення збитків, заподіяних Василівській міській раді у вигляді неодержаного доходу за використання ТОВ «ПМК № 19» земельної ділянки без правовстановлюючих документів від 07.02.2017 р., затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації № 65 від 14.02.2017 р., та на підставі ОСОБА_3 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого управлінням Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області від 11.01.2017 р. № 23-28-0.0-39/2-17.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 р. у адміністративній справі № 821/367/17 позов ТОВ "Пересувна механізована колона №19" до Василівської районної державної адміністрації Запорізької області та Голови Василівської районної державної адміністрації ОСОБА_7 про визнання незаконними дії Голови Василівської районної державної адміністрації щодо затвердження актів із визначення збитків, заподіяних Дніпрорудненській та Василівській міським радам у вигляді неодержаних доходів за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів; визнання незаконним та скасування частково Розпорядження Голови районної державної адміністрації від 14.02.2017 року №65 "Про затвердження актів з визначення збитків заподіяних Дніпрорудненській та Василівській міським радам у вигляді неодержаних доходів за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів", а саме в частині затвердження акту визначення збитків, заподіяних Василівській міській раді у вигляді неодержаного доходу за використання ТОВ "Пересувна механізована колона №19" земельної ділянки площею 0,7 га без правовстановлюючих документів в сумі 266 481, 60 грн. залишено без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 р. вказану постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 р. залишено без змін, тобто, розпорядження голови Василівської районної державної адміністрації Запорізької області № 65 від 14.02.2017 р. «Про затвердження актів з визначення збитків заподіяних Дніпрорудненській та Василівській міським радам у вигляді неодержаних доходів за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів» є чинним.

Позивачем до матеріалів справи надано довідку відділу у Василівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 2367/0/102-17 від 21.11.2017 р. про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0078, яка розрахована згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.01.2017 р. № 23-28-0.0-39/2-17, протягом 2016 року не змінювалась.

Наразі, протиправна поведінка відповідача полягає у користуванні спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, незважаючи на неодноразові звернення позивача до нього з вимогами приведення орендних відносин у відповідність до законодавчих приписів; вина відповідача у системному невиконанні зобовязань щодо оформлення та реєстрації права оренди земельної ділянки, на якій знаходиться обєкт нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності; причинний зв'язок між спричиненням шкоди позивачу та протиправною поведінкою відповідача неотриманні територіальною громадою орендної плати за 2016 рік, яку вона могла б отримувати, якби її право не порушувались відповідачем; шкода у відсутності доходу місцевого бюджету, який позивач має право отримувати від орендарів земельних ділянок.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, обґрунтованість розрахунку позивача та необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача суми збитків у розмірі 266 481,60 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що площа будівлі складає 5080,3 кв.м. виключно разом з другим поверхом, в той час як площа займаної земельної ділянки (під будівлями) становить 4648,8 кв.м. судовою колегією відхиляються, оскільки у Свідоцтві про право власності Серія СТА 691210, індексний номер 38938589 від 11.06.2015 р. зазначено, що торгівельно-виставковий комплекс за адресою: м-н 40 років Перемоги, б. 5/1, м. Василівка, Запорізька область має загальну площу 5080,3 кв.м. без окремого переліку поверхів, приміщень тощо та їх площ.

Посилання відповідача на недоведеність позивачем та матеріалами справи використання ним всієї спірної земельної ділянки площею 0,7 га судовою колегією також до уваги не приймаються з огляду на те, що:

- відповідно до договору оренди землі від 24.12.2012 р. позивачем передано в оренду третій особі земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0078, площею 0,70 га для будівництва комплексу торгово-побутового призначення;

- за умовами договору суборенди від 07.05.2013 р. третьою особою передану відповідачу у суборенду земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0078, площею 0,70 га для будівництва комплексу торгово-побутового призначення;

- актом обстеження використання земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0078, встановлено фактичне використання відповідачем у заявлений позивачем період землі площею 1,0715 га;

- акт прийому-передачі (повернення) земельної ділянки від 23.12.2015 р., за яким відповідач повернув третій особі земельну ділянку площею 0,7 га, кадастровий номер :04:001:0078, не містить скріплення підпису начальника КП «Добробут» ОСОБА_8 печаткою підприємства, що унеможливлює дійти однозначного висновку про реальну передачу вказаної земельної ділянки відповідачем третій особі, враховуючи наявність на ній обєкту нерухомості, що належить відповідачу на праві власності, оскільки така передача не могла бути здійснена без знесення та знецінення нерухомого майна.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 19» на рішення господарського суду Запорізької області від 24.07.2017 р. у справі № 908/1070/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.07.2017 р. у справі № 908/1070/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19.01.2018 р.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного суду згідно вимог Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Н.В. Будко

Судді Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_3