ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р. Справа № 926/2698/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

позивача: не зявився;

відповідача в режимі відеоконференції: ОСОБА_3 - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго б/н від 10.11.2017

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.10.2017 (суддя Дутка В.В., повне рішення складено 26.10.2017)

у справі № 926/2698/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія Чернівціобленерго, м. Чернівці

до відповідача: Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго, м. Чернівці

про стягнення 951 354, 14 грн

Приватне акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Чернівціобленерго звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго про стягнення 951 354, 14 грн, з яких: 345 684, 36 грн - інфляційні витрати, 59 111, 09 грн - 3 % річних та 546 558, 69 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії № 0096/2 від 05.06.2007 в частині оплати поставленої електроенергії.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 23.10.2017 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.10.2017) позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 345 684, 36 грн інфляційних втрат, 59 111, 09 грн 3% річних, 272 585, 02 грн пені та 14 249, 48 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення суд встановив відсутність спору між сторонами щодо постачання електроенергії та її загальної вартості, погодився з розрахунком позивача 3% річних, інфляційних втрат та присудив їх до стягнення. Поряд з цим суд частково відмовив в задоволенні вимог про стягнення пені, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.10.2017 в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 345 684, 36 грн, 3% річних в сумі 59 111, 09 грн та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 77 234, 37 грн інфляційних втрат та 1 938, 49 грн 3% річних.

Зокрема, скаржник зазначає, що в якості обґрунтування позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат позивачем подано розрахунок за період з 18.07.2016 по 19.06.2017. В той час, як нарахування проведено в тому числі за прострочення оплати по рахунку № 72156 від 19.04.2016, тобто поза межами періоду виникнення заборгованості, на яку нараховані інфляційні втрати.

Вказує, що відповідно до умов договору, розрахунковим вважається період з 25-го числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Однак у наданому позивачем розрахунку за період прострочення у кожному відповідному місяці береться повний календарний місяць, а не відповідна кількість днів прострочення місяця, що суперечить умовам договору.

Також стверджує, що позивач при здійсненні розрахунку на врахував місяці, в яких була дефляція.

Зазначає, що в якості обґрунтування позовних вимог щодо стягнення 3% річних позивачем подано розрахунок за період з 18.07.2016 по 19.06.2017. В той час, як нарахування проведено в тому числі за прострочення оплати по рахунку № 72156 від 19.04.2016 та № 91963 від 18.05.2016, тобто поза межами періоду виникнення заборгованості, на яку нараховані 3% річних

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 поновлено відповідачу строк на подання апеляційної скарги, розгляд справи призначено на 05.12.2017.

05.12.2017 розгляд справи відкладався на 16.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції ЗУ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог ухвали суду від 05.12.2017 позивач подав детальний розрахунок нарахувань в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з яким розмір інфляційних втрат становить 333 495, 26 грн, а 3% річних 59 111, 09 грн.

В дане судове засідання зявився представник відповідача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях щодо розрахунку позивача. Просив скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.10.2017 в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 345 684, 36 грн, 3% річних в сумі 59 111, 09 грн та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 77 234, 37 грн інфляційних втрат та 1 938, 49 грн 3% річних. В решті рішення просив залишити без змін.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, письмових пояснень до неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши доводи представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.10.2017 у справі № 926/2698/17 змінити, з урахуванням наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 25.06.2007 ПАТ ЕК Чернівціобленерго в особі Чернівецького РЕМ та МКП Чернівцітеплокомуненерго укладений Договір №0096 на користування електричною енергією, відповідно до п.1 якого, Постачальник продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Згідно з п.2.3.4., п.2.3.5. Договору, Споживач зобовязується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків Порядок розрахунків та Графік зняття показів лічильників та подання їх до Електропостачальної організації не пізніше 25 числа щомісячно; здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Споживач до початку розрахункового періоду здійснює попередню оплату у розмірі 100% заявлено величини обсягу споживання електричної енергії на наступний розрахунковий період (п. 2 Порядку розрахунків).

Пунктом 8 порядку розрахунків сторонами врегульовано, що споживач самостійно напротязі 5 операційних днів після дати отримання рахунку здійснює остаточний розрахунок за активну електричну енергію шляхом оплати різниці між вартістю обсягу електричної енергії, фактично спожитої протягом розрахункового періоду, та сумою коштів, сплачених відповідно до п. 2 цього додатку, а також проводить оплату за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплату нарахувань по протоколах порушень при користуванні електричною енергією, рахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, пеню, індекс інфляції та інші платежі, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 4.1 договору сторони врегулювали відповідальність сторін за внесення платежів, передбачених п. 2.3.4-2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,8 % від суми боргу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

За порушення строків виконання грошових зобовязань по Договору, Позивачем здійснено нарахування пені за період з 27.05.2016 по 31.05.2017 у розмірі 546 558, 69 грн.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Позивач звернувся з позовом до місцевого господарського суду 28.08.2017, що підтверджується відміткою канцелярії суду на першому аркуші позовної заяви.

З огляду на те, що порушення грошового зобовязання відповідача з оплати 34 053, 50 грн за використану електричну енергію виникло 26.08.2016, а період нарахування пені визначено з 26.08.2016 по 29.08.2016, строк позовної давності з 26.08.2016 по 27.08.2016 є пропущеним.

Нарахування пені на прострочену суму боргу в розмірі 34 053, 50 грн в межах позовної давності в один рік у період з 28.08.2016 по 29.08.2016 складає 57, 69 грн. Відтак, нарахування пені у зазначеному періоді в сумі 115, 69 грн є частково обґрунтованим у сумі 57,69 грн, решта вимог 58,00 грн заявлені поза межами позовної давності, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Нарахування пені в сумі (85,90+689,01+906,15) 1681, 06 грн за прострочення оплати за реактивну електроенергію на суму 21774, 20 грн у період з 27.05.2016 по 15.09.2016 підлягає задоволенню частково у межах позовної давності в один рік. Так, з 28.08.206 по 15.09.2016 пеня складає 350, 41 грн, решта пені 1 330, 65 грн не підлягає стягненню з відповідача, а позов в цій частині задоволенню.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що обґрунтований розмір пені за період з 28.08.2016 по 31.05.2017 становить (546 558, 69 - 58, 00 1 330, 65) 545 170, 04 грн.

Також судом, враховуючи інтереси обох сторін, їх майновий стан, правомірно задоволено клопотання відповідача та зменшено розмір пені на 50%.

Слід зазначити, що в цій частині рішення місцевого господарського суду не оскаржується.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Місцевим господарським судом встановлено відсутність спору між сторонами щодо постачання електроенергії та її загальної вартості. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку 3% річних вбачається, що такі нараховано позивачем за період з 26.05.2016-31.05.2017 в сумі 59 111, 09 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, враховуючи порядок розрахунку, в якому вказано, що остаточний розрахунок споживач здійснює впродовж 5 операційних днів після дати отримання рахунку, колегія суддів встановила, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування, зокрема в розрахунку по активній е/е: рахунок № 201726 на суму 1 990 893, 30 грн початок прострочення позивачем визначено з 08.11.2016, в той час, як початком прострочення є 11.11.2016 (рахунок вручено 03.11.2016, операційні дні 4, 7-10, тобто прострочення почалось з 11.11.2016), по рахунку № 222955 - вручено 05.12.2016, отже прострочення мало місця з 13.12.2017, по рахунку 65042 вручено 03.04.2017, отже прострочення почалось з 11.04.2017. В розрахунку за реактивну е/е: рахунок № 201727 вручено 03.11.2016, отже просточення почалось з 11.11.2016, по рахунку № 956222 вручено 05.12.2016, отже мало місце прострочення з 13.12.2016, по рахунку № 65043 вручено 03.04.2017, отже мало місце прострочення з 11.04.2017.

Провівши власний розрахунок по кожному періоду простроченої заборгованості по оплаті, колегія суддів встановила, що підлягає до стягнення 58 141, 06 грн 3% річних (розрахунок долучається).

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р вказано, що сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії якщо погашення заборгованості відбулась з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 числа місяця інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування індексу інфляції згідно ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення; нарахування інфляційних втрат за менший, ніж місяць період, суперечить вимогам чинного законодавства.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

З розрахунку позивача вбачається, що на прострочену заборгованість по рахунку № 72156 на суму 21 774, 20 грн інфляційні втрати нараховано з 01.05.2016-31.05.2016, 01.09.2016-30.09.2016, 01.10.2016-31.10.2016. Тобто позивачем нараховано інфляційні втрати вибірковим періодом, в яким не включено місяці червень-серпень 2016 року, в яких мала місце дефляція.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що позивачем невірно нараховано інфляційні втрати по рахунку № 72156 на суму 21 774, 20 грн. Інші нарахування інфляційних втрат позивачем розраховано вірно.

Здійснивши перерахунок, колегія суддів встановила, що до стягнення підлягає 345 559, 74 грн інфляційних втрат (розрахунок додається).

Твердження скаржника, що в наданому позивачем розрахунку за період прострочення у кожному відповідному місяці береться повний календарний місяць, а не відповідна кількість днів прострочення місяця, суперечить умовам договору є безпідставними, оскільки інфляційні втрати нараховуються за період не менше місяця.

Посилання скаржника на нарахування 3% річних та інфляційних втрат поза межами періоду, вказаному в розрахунку є також необґрунтованими. Вказані дати судом не беруться до уваги, оскільки матеріали справи містять деталізований розрахунок, в якому позивач визначив періоди, за які нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Щодо розміру інфляційних втрат, вказаному в детальному розрахунку (письмові пояснення від 09.01.2018) в сумі 333 495, 26 грн, то колегія суддів вважає вказану суму опискою. Підсумувавши всі суми інфляційних втрат в розрахунку, загальною є 345 684, 36 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (п. 4 ст. 277 ГПК України).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про неврахування місцевим господарським судом всіх умов договору (порядку розрахунків) та положень чинного законодавства, щодо порядку нарахувань інфляційних втрат та 3% річних, відтак рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.10.2017 підлягає зміні.

Судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам.

За розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 14 233, 06 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. За перегляд справи в суді апеляційної інстанції з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 40, 97 грн.

Поряд з цим, відповідно до п. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про доцільність застосування вказаних положень чинного законодавства та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 14 192, 09 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.10.2017 у справі № 926/2698/17 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго ідент. код 34519280, місцезнаходження: м. Чернівці, вул. Максимовича, 19А на користь Приватного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія Чернівціобленерго ідент. код 00130760, місцезнаходження: м. Чернівці, вул. Прутська, 23-А 345 559, 74 грн інфляційних втрат, 58 141, 06 грн 3% річних, 272 585, 02 грн пені та 14 192, 09 грн судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку впродовж 20 днів з дня її проголошення.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 22.01.2018

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Дубник О.П.

Суддя Хабіб М.І.