КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р. Справа№ 910/14047/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

від позивача : Карпеєва А.М. довіреність № 4802/10 від 22.02.2012 року;

від відповідача 1: не прибув;

від відповідача 2: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Захарової Ангеліни Вікторівни

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2017 року

у справі № 910/14047/17 (суддя: Сташків Р.Б.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Захарової Ангеліни Вікторівни

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнстор",

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Н.К."

про відшкодування 177 474,47 грн.

Встановив

Фізична особа-підприємець Захарова Ангеліна Вікторівна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнстор", (далі -відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Н.К." ( далі - відповідач 2) про відшкодування 177 474,47 грн.

Господарський суд міста Києва позовну заяву і додані до неї документи повернув без розгляду своєю ухвалою від 22.08.2017 року на підставі п. 5 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема п. 5 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, скаржник, вказав що позовні вимоги позивача до відповідачів пов'язані між собою одним договором від 02.12.2015 року №02/12/15-1, підставою виникнення та поданими доказами.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 02.10.2017 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Захарової Ангеліни Вікторівни було прийнято до провадження.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 13.11.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/14047/17 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Захарової Ангеліни Вікторівни до провадження у складі нової колегії головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Гаврилюк О.М., своєю ухвалою від 13.11.2017 року.

13.11.2017 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про продовження строку розгляду апеляційної скарги по справі № 910/14047/17, яка була задоволена судом.

Київський апеляційний господарський суд відклав розгляд справи № 910/14047/17 на 05.12.2017 року своєю ухвалою від 13.11.2017 року.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Суліма В.В., на лікарняному, розгляд справи № 910/14047/17 не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 року розгляд справи було назначено на іншу дату відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 16.01.2018 року представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Представники відповідачів у судове засідання 16.01.2018 року не з'явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 11.12.2017 року на відповідні адреси.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників відповідачів, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 22.08.2017 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Захарової Ангеліни Вікторівни - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовними вимогами до відповідачів про стягнення з відповідача 1 на користь позивача 96643,40 грн збитків, пов'язаних з відшкодуванням вартості частково пошкодженого вантажу, 34090,07 грн збитків, пов'язаних з відшкодуванням додаткових витрат на перевезення частково пошкодженого вантажу до Німеччини, 26901 грн штрафних санкцій; стягнення солідарно з відповідачів за договором поруки від 02.12.2015 року по забезпеченню сплати основним боржником штрафних санкцій за несвоєчасну подачу транспортного засобу на місце завантаження на 1 добу в сумі 1000, 00 грн.

Між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні від 02.12.2015 року №02/12/15-1 (далі - договір).

02.12.2015 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1 договору поруки, поручитель поручається та відповідає перед кредитором за виконання відповідачем 1, як перевізником своїх зобов'язань перед кредитором в частині відповідальності згідно пункту 6.3 договору, укладеного між позивачем та відповідачем 1.

Згідно п. 2 договору поруки поручителю добре відомі всі умови вищезазначеного основного договору та п. 6.3, яким визначено, що «за зрив завантаження (неподання транспортного засобу) менш ніж за добу перевізник сплачує Експедитору штраф у розмірі 100 EUR при міжнародних перевезеннях, за винятком перевезень по території СНД, де застосовується штраф 50 EUR.

Відповідальність поручителя та боржника перед кредитором є солідарною та настає з моменту порушення боржником основного договору (п. 4 договору поруки).

Тобто, всі вимоги, є взаємопов'язаними та такими, що виникають з однієї правової підстави та обґрунтовується однаковими поданими доказами - договором про надання транспортних послуг з перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні від 02.12.2015 року №02/12/15-1 та договором поруки від 02.12.2015року.

Позовні вимоги до солідарних боржників (відповідач 1 та відповідач 2) виникли у зв'язку з невиконанням відповідачем 1 умов договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні від 02.12.2015 року №02/12/15-1 та згідно договору поруки від 02.12.2015 року по забезпеченню сплати основним боржником штрафних санкцій за несвоєчасну подачу транспортного засобу на місці завантаження.

Відповідно до п. 3.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» згідно якого позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо).

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що згідно чинного законодавства вимога про повернення боргу заявляється не лише до поручителів, а і до боржників водночас (зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 19.12.2011 року у справі №6-84цс11).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належний висновок суду першої інстанції щодо порушення позивачем об'єднання позовних вимог в одній позовній заяві.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищенаведене, колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 22.08.2017 року скасуванню у зв'язку із невідповідністю висновків обставинам справи (п. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 271, 281-284 Господарський процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Захарової Ангеліни Вікторівни задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2017 року у справі №910/14047/17 - скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Матеріали справи №910/14047/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Повний текст судового рішення складено 22.01.2018 року