РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Справа № 906/768/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.17 р. у справі № 906/768/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"

про стягнення 746482,19 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 довіреність №б/н від 29.12.17р.

відповідача ОСОБА_2 довіреність №173/3 від 01.12.17 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 03.11.17р. у справі №906/768/17 (суддя Тимошенко О.М.) частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" про стягнення 746482,19 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 629318,33 грн. заборгованості за послуги транспортування природного газу, 8097,05 грн. річних, 34519,74 грн. інфляційних, 10079,03 грн. витрат на оплату судового збору. Відмовлено в позові в частині стягнення 593,14 грн. річних, 3873,28 грн. інфляційних, 70110,65 грн. пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. (а.с. 184-191)

В апеляційній скарзі зокрема зазначає, що положеннями п.11.1 договору від 28.09.2011 передбачено, що договір в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги з транспортування природного газу діє до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно п.11.2 договору усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Враховуючи той факт, що жодна із сторін договору ні позивач, ні відповідач не заявляли про припинення дії договору так, як це передбачено його умовами, відповідно, вказаний договір діяв і у 2016 році, також його умови діють і в 2017 році, в тому числі, в частині необхідності виконання відповідачем зобов'язання з оплати послуг з транспортування природного газу відповідно до умов договору, враховуючи той факт, що позивач зобов'язання з надання послуг з транспортування природного газу відповідачу для задоволення потреб промислових споживачів та на виробничо-технологічні витрати відповідно до умов договору у 2016-2017 р.р. виконував та виконує належним чином, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу, які позивач відповідно до умов договору направляв на адресу відповідача, який без будь-якого аргументування та пояснень не повернув на адресу позивача підписані та належним чином оформлені примірники вказаних актів.

Але, наявність факту непідписання актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за вересень-грудень 2016, а також січень-червень 2017 р.р. відповідно до умов договору, не звільняє відповідача від виконання обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг з транспортування відповідачу в обсязі 1336,051 тис. куб. м. природного газу на загальну суму в розмірі 629 318,33 грн. і саме за договором від 28.09.2011, враховуючи тим більше той факт, що транспортування природного газу здійснювалось позивачем відповідачу для подальшого розподілу останнім обсягів природного газу для потреб промислових споживачів, а також інших суб'єктів господарювання, які використовують природний газ постійно.

Надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами згідно умов договору у вересні-грудні 2016 року, а також в січні-червні 2017 року підтверджується також звітами відповідача про фактичні обсяги розподілу природного газу за вищезазначені періоди, в яких відображений розподіл природного газу через мережі відповідача, в тому числі, для потреб промислових споживачів, а також інших суб'єктів господарювання (копії наявні в матеріалах справи).

Факт наявності укладання договору транспортування природного газу від 17.12.2015 № не є свідченням автоматичного припинення дії договору від 28.09.2011, враховуючи те, що умовами договору - п. 11.1 та п.11.2 передбачено порядок дострокового припинення дії договору, внесення до нього змін та доповнень виключно у письмовій формі.

Набрання чинності Законом України «Про ринок природного газ» та Кодексом газотранспортної системи не свідчить про припинення дії договору від 28.09.2011 року.

Між позивачем та відповідачем відсутні підписані та належним чином оформлені акти наданих послуг фізичного транспортування природного газу у вересні-грудні 2016 року, а також січні-червні 2017 року в силу неможливості оформлення таких актів за договором від 17.12.2015, що підтверджується вищезазначеними обставинами.

До того ж, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача за послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання за вересень-грудень 2016 року та січень-червень 2017 року і саме за договором від 28.09.2011, а не за договором від 17.12.2015, який не передбачає розподілення на категорії споживачів при наданні позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Зазначені обставини в повному обсязі спростовують твердження відносно того, що відносини між позивачем та відповідачем в частині надання послуг з транспортування природного газу для задоволення потреб промислових споживачів та суб'єктів господарювання у вересні-грудні 2016 року, а також в січні-червні 2017 року мають регулюватись умовами договору від 17.12.2015, оскільки в даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст.604 ЦК України щодо новації - заміни зобов'язань.

Зазначаючи про заміну зобов'язання з оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за договором від 28.09.2011 на зобов'язання з оплати послуг за договором від 17.12.2015, суд посилається на судові рішення у справі №906/1032/16, де вказаний факт був встановлений судами і який не потребував доведенню при розгляді цієї справи.

Але, вищезазначене та матеріали справи №906/768/17 підтверджують помилковість твердження відповідача щодо заміни первісного зобов'язання новим в частині надання послуг транспортування природного газу та їх оплати.

Наявність судових рішень у справі №906/1032/16 не є свідченням того, що в даному випадку відбулась заміна зобов'язань, так як викладені обставини та докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про неможливість здійснення такої заміни та припинення зобов'язань з оплати послуг з транспортування природного газу за договором від 28.09.2011.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 70110,65 грн., суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення прийшов до висновку про непередбачення сторонами в договорі від 17.12.2015 строків оплати послуг з транспортування газу.

Але, вказане твердження суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи, так як умовами договору від 28.09.2011, за яким заявлялись позовні вимоги, передбачено, що позивач та відповідач у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством (п.7.1 договору в редакції додаткової угоди №3).

У разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 5 договору, з відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3 договору в редакції додаткової угоди №3).

На підставі наведеного позивач нарахував відповідачу пеню за прострочення його зобов'язань щодо оплати наданих позивачем протягом вересня-грудня 2016, а також січня-червня 2017 р.р. послуг (враховуючи неоплату послуг відповідачем за вказаний період) у розмірі 70 110,65 грн., згідно розрахунку пені від заборгованості за послуги з транспортування природного газу за вересень-грудень 2016, а також січень-червень 2017 р.р. по договору (наявний в матеріалах справи).

І у суду першої інстанції були всі правові підстави для стягнення вказаної суми пені, нарахованої відповідно до умов договору від 28.09.2011, враховуючи положення законодавства України.

Так як відповідачем несвоєчасно і не в повному обсязі були виконані зобов'язання з оплати послуг транспортування природного газу відповідно до умов договору від 28.09.2011 за вересень-грудень 2016 року, а також січень червень 2017р., відповідно позивача були правові підстави для нарахування та стягнення у відповідності до положень п.7.1 та п.7.3 договору та ст.ст.230 - 232 ГК України суми пені в розмірі 70110,65 грн.

Відмовивши позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення пені в розмірі 70110,65 грн. та не застосувавши положення ст. ст. 230 - 232 ГК України, суд першої інстанції тим самим порушив вказані норми матеріального права.

Крім того, умови договору від 17.12.2015 теж містять строки здійснення відповідачем оплати за надані позивачем послуги з транспортування природного газу до 20-го числа місяця, наступного за звітним, п.8.3 договору від 17.12.2015.

Вищезазначене свідчить про невірне застосування судом першої інстанції положень ст.530 ЦК України, оскільки, відповідно до умов договору та положень ст.526. ч.1 ст. 953 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов'язання з оплати наданих послуг має виконуватися відповідно до умов договору та в строки, визначені таким договором, що підтверджує порушення судом першої інстанції вказаних норм матеріального права ст..ст. 526,953 ЦК України, ст. 193 ГК України при частковому задоволенні вимог щодо стягнення 8097 грн. 3% річних та 34519,74 грн. інфляційних втрат.

Також скаржник звертає увагу суду на те, що оскаржуване рішення винесене також із порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст. 42, 32, 34, 43 ГПК України, що згідно ст. 104 є підставою для його скасування в частині незадоволених вимог.

Ухвалою суду від 29.11.2017р. розгляд скарги призначено на 14 грудня 2017 р. об 11:40 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 в залі судових засідань № 4.

11.12.2017 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій останній звертає увагу суду на те, що позивачем оспорюються обставини, які були встановленні у рішеннях суду у господарській справі №906/1-32/16, а саме постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 року та постанові Вищого господарського суду України від 20.06.2017 року. Дані рішення постановлені при розгляді спору між тими ж особами щодо стягнення заборгованості за транспортування природного газу. В касаційному порядку постанови апеляційного і ВГС України позивачем не оскаржувалися і вони набрали законної сили.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 р. розгляд справи було відкладено на 17.01.2018 р.

У зв»язку із перебуванням у відпустці судді Мамченко Ю.А. з 02.01.2018 року по 22.01.2018 року було проведено автоматичну зміну складу колегії суддів від 15.01.2018 року визначено колегію суддів для розгляду справи №906/768/17 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Коломис В.В.

17.01.2018 року представники сторін у судове засідання з»явилися доводи викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу підтримали.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

28.09.2011 між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство), правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз", та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П13, відповідно до п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та в порядку, передбаченому умовами цього договору (а.с.23).

Відповідно до п. 4.5 договору оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником (крім гарантованого начальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах ста відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Згідно з п. 10.1 договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Крім того, між сторонами були укладені додаткові угоди до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П13 від 28.09.2011, а саме: № 1 від 09.01.2012, № 2 від 13.04.2012, № 3 від 17.01.2013, № 4 від 15.06.2013, № 5 від 01.10.2013, № 6 від 20.06.2014, № 7 від 01.10.2014, згідно з умовами яких внесено зміни та доповнення до вказаного договору, зокрема, в частині річного планового обсягу транспортування природного газу та в частині реквізитів сторін (а.с.30-40).

В подальшому відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11.06.2015 № 1732 анульовано ліцензію АЕ №642465 видану ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01.07.2015.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу" № 2497 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір транспортування природного газу та зобовязано суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою (п. 3 зазначеної постанови).

17.12.2015 між ПАТ "Укртрансгаз" (оператор) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (замовник) було укладено договір транспортування природного газу № НОМЕР_1, за умовами якого, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (п. 2.1)(а.с.104).

Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі за текстом Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором є: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Згідно з п.п. 2.4, 2.5 договору обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розділ потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі газотранспортної системи, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також - оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та кодексом (п. 4.1 договору).

Згідно з п.п. 7.1, 7.2 договору вартість послуг транспортування розраховується за тарифами, які розраховуються Регулятором. Оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті.

Відповідно до п. 7.3. договору тарифи, передбачені пунктом 7.1. цього розділу, є обовязковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 13.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Пунктом 13.5 договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 17.1 договору він набирає чинності з дня його укладання і діє до 31 грудня 2016 року, а умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме - з 01 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", звернувшись з позовом, обгрунтувало свої вимоги з посиланням на договір №/П13 від 28.09.2011 р., в той час як відповідач заперечуючи проти позову вказує на те, що правовідносини між сторонами мають регулюватися договором від 17.12.2015 р.

При розгляді спору між тими ж сторонами у справі №906/1032/16 судами різних інстанцій було встановлено, що уклавши новий договір 17.12.2015 року сторони замінили первісне зобовязання новим зобовязання між тими ж сторонами (ст.604 ЦК України), оскільки договір, укладений 17.12.2015, врегульовує ті ж відносини, які вже були урегульовані раніше договором від 28.09.2011 про надання послуг з транспортування природного газу. У зв'язку з цим, до правовідносин сторін спору можуть бути застосовані положення договору від 17.12.2015, оскільки його предметом є у тому числі і послуги з фізичного транспортування природного газу , а також інші послуги, надання яких здійснюється на підставі положень нового законодавства.

Відповідно до ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, правовідносини сторін щодо транспортування природного газу починаючи з 01.12.15 регулюються договором № від 17.12.15, а не договором, на який посилається позивач.

Тому, господарський суд виходить з того, що відносини сторін у спірний період, а саме з вересня по грудень 2016, з січня по червень 2017 були урегульовані Договором № транспортування природного газу від 17.12.2015, у відповідності з яким Оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену у цьому договорі вартість таких послуг.

На виконання умов договору № від 17.12.15 (далі-Договір) позивачем надано відповідачу послуги з транспортування газу за період з вересня по грудень 2016, з січня по червень 2017 на загальну суму 629318,33грн., що підтверджується Актами наданих послуг, які були вручені згідно поштових повідомлень відповідачу, однак не підписані останнім (а.с.41-60).

ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" свої договірні зобов'язання щодо оплати отриманих послуг не виконав, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість з оплати вказаних послуг в розмірі 629318,33 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Згідно з п. 4 гл. 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 N 2493, доступ суб'єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснюється, зокрема, на принципах надання оператором газотранспортної системи послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах; своєчасної та повної оплати послуг, наданих оператором газотранспортної системи.

За умовами п.2.5. договору приймання - передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи.

Відповідно до п. 1 гл. 7 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи порядок приймання-передачі природного газу в точках входу та точках виходу на міждержавному з'єднанні визначається відповідною угодою про взаємодію між оператором газотранспортної системи та оператором суміжної газотранспортної системи. Замовник послуг транспортування разом з оператором суміжної газотранспортної системи та оператором газотранспортної системи укладають до 5-го числа наступного місяця акти приймання-передачі газу на обсяги, які замовник послуг транспортування отримав або направив у точках входу та точках виходу на міждержавному з'єднанні за цей газовий місяць.

Пунктом 1 гл. 1 розділу VІІ Кодексу газотранспортної системи встановлено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Згідно з п. 5 гл. 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено місцевим господарським судом в період з вересня по грудень 2016, з січня по червень 2017 позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 629318,33грн., про що були складені акти наданих послуг з транспортування природного газу за вказаний період. Акти були підписані стороною Оператора і направлені для підписання Замовнику послуг з супровідними листами, що визнається обома сторонами та підтверджується поштовими повідомленнями про вручення Актів відповідачу (а.с.52-60,77-85).

Оскільки сторони у договорі не передбачили строки оплати послуг транспортування, суд правомірно застосував ст. 530 ЦК України, тобто відповідач мав розрахуватися за надані послуги згідно Актів приймання-передачі в семиденний строк з дня їх отримання, які суд розцінює як вимогу про сплату. Дата отримання актів відображені в поштових повідомленнях.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати наданих позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами , на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 629318,33грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Неналежне виконання договірних зобовязань тягне за собою відповідальність, встановлену законом і договором.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 13.5 договору транспортування природного газу № від 17.12.2015р. передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що сторони не передбачили у договорі строків оплати за послуги з транспортування газу.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Оскільки сторони у договорі передбачили відповідальність у вигляді пені за порушення передбачених договором строків, а строки оплати договором не встановлені, тому колегія суддів приходить до висновку, що договором не узгоджено відповідальність у вигляді пені, тому суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 70110,65грн. пені.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, договором від 17.12.15 не передбачено строки оплати послуг транспортування, тому у відповідності до ст.530 ЦК України, строк оплати визначається з дня отримання актів, які суд розцінює як вимогу про сплату. Дата отримання актів відображені в поштових повідомленях.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, перерахувавши інфляційні та річні, про задоволення позову в цій частині в розмірі 8097,05грн. річних та 34519,74грн. інфляційних.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.17р. у справі № 906/768/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» без задоволення.

Керуючись ст.ст.269, 270, 272, 273, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.17р. у справі № 906/768/17 залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 22.01.2018р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.