ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуСправа № 916/1914/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Жекова В. І.,

суддів: Лашина В. В., Величко Т. А.

(Склад колегії суду визначено, згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02.11.2017 р.)

при секретарі судового засідання Чеголя Є.О.,

за участю представників учасників процесу:

НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ ОСОБА_1,

ДПІ у Приморському районі міста ОСОБА_2 управління Державної фіскальної служби в Одеській області ОСОБА_3,

Державної казначейської служби України не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Науково-технічної виробничої фірми "ПРОМСЕРВІС" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 17.10.2017 р.

у справі №916/1914/17

за позовом Науково-технічної виробничої фірми "ПРОМСЕРВІС" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Державної податкової інспекції у Приморському районі міста ОСОБА_2 управління Державної фіскальної служби в Одеській області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Державної казначейської служби України,

про стягнення 480 981,91 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_4

час та місце ухвалення рішення: 17.10.2017 р., м. Одеса, пр-т Шевченка,29, господарський суд Одеської області, зал судових засідань №12,

вступну та резолютивну частину рішення проголошено о 15:10:09

повний текст рішення складений 23.10.2017 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 р. апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 06.12.2017 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 р. розпочато розгляд справи по суті спочатку, засідання призначено на 09.01.2018 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 р. розгляд справи було відкладено на 17.01.2018 р.

Учасники судового процесу, відповідно до ст. 268 ГПК України, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 233 ГПК України, в судовому засіданні, яке відбулось 17.01.2018 р., оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

09.08.2017 р. Науково-технічна виробнича фірма "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ звернулася до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Приморському районі міста ОСОБА_2 управління Державної фіскальної служби в Одеській області про стягнення за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування матеріальної шкоди, завданої органами владних повноважень протиправними діями та бездіяльністю у виконанні рішення суду в сумі 482 060,34 грн. (а.с. 3-6), з тих підстав, що Державна податкова інспекція у Приморському районі міста ОСОБА_2, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 р. у справі №815/7343/16, зобовязана скласти та направити до територіального підрозділу Державної казначейської служби висновок з поданням про повернення Науково-технічній виробничій фірмі "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ її майна, що не виконується ДПІ, а тому з останнього мають бути стягнені штрафні санкції за період з 06.12.2016 р. до моменту виконання зобовязань за рішенням суду.

02.10.2017 р. Науково-технічна виробнича фірма "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог (а.с. 64-65), відповідно до якої просить суд стягнути з Державної податкової інспекції у Приморському районі міста ОСОБА_2 480 981,91 грн., де 73 870,94 грн. 3% річних, 407 110,97 грн. інфляційні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.10.2017 р. (а.с. 73) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Державну казначейську службу України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.10.2017 р. (суддя Цісельський О. В.) у позові відмовлено (а.с. 78-83), оскільки відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного законодавства, тобто не можуть регулюватися нормами Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 1 якого встановлено, що до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ звернулася до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити, з тих підстав, що у межах цієї справи відсутній спір у сфері бюджетних відносин, а її предметом є шкода, завдана неправомірними діями органу владних повноважень, протиправність яких встановлена при розгляді адміністративної справи №815/7343/16.

Також, апелянт послався на те, що завдана шкода полягає у тому числі у невиконанні рішення суду, наслідки чого у будь-якому випадку мають вирішуватися у порядку цивільного законодавства України.

Представник НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ просив суд скаргу задовольнити.

Представник ДПІ у Приморському районі міста ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання 17.01.2017 р. не зявився і судова колегія, враховуючи думку представників НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ і ДПІ у Приморському районі міста ОСОБА_2 та те, що явка учасників процесу не визнавалася обовязковою, вирішила розглянути скаргу за відсутністю представника Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Науково-технічна виробнича фірма "Промсервіс" у формі ТОВ зареєстрована 18.08.1999 р. за №0000277 та перебуває на обліку у ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області з 20.08.1999 р. за №4949 (а.с. 23-25).

05.12.2016 р. за №02/05/12 Науково-технічна виробнича фірма "Промсервіс" у формі ТОВ звернулася до начальника ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області із заявою про перерахування помилково та надміру сплачених коштів у розмірах 1631690,00 грн. та 1654463,00 грн.

08.12.2016 р. Науково-технічній виробничій фірмі "Промсервіс" у формі ТОВ надано лист-відповідь за №26907/10/15-53, згідно якого в останнього відсутня переплата у розмірах 1631690,00 грн. та 1654463,00 грн., натомість наявний борг у вигляді пені у розмірі 275882,90 грн. та 392514,74 грн., з урахуванням чого повернення коштів є неможливим.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2017 р. адміністративний позов Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі ТОВ до ДПІ у Приморському районі м. Одеси про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси по зменшенню переплат Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі ТОВ з податку на додану вартість та податку на прибуток, здійснених 06.12.2016 р. на підставі податкових повідомлень-рішень від 20.10.2016 р.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 р. у справі №815/7343/16 (а.с. 12-16) апеляційну скаргу Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі ТОВ задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2017 р. скасовано, прийнято по справі нову постанову, якою позовні вимоги Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі ТОВ задоволено в повному обсязі, визнано протиправними дії ДПІ у Приморському районі м. Одеси по зменшенню переплат Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі ТОВ з податку на додану вартість та податку на прибуток, здійснених 06.12.2016 р. на підставі податкових повідомлень-рішень від 20.10.2016 р., зобов'язано ДПІ у Приморському районі м. Одеси направити належним чином оформлене подання із заявою Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі ТОВ від 05.12.2016 р. і копіями платіжних доручень від 09.09.2016 р. про повернення помилково надмірно сплачених до бюджету податків до територіального підрозділу Державної казначейської служби України про повернення помилково надмірно сплачених Науково-технічною виробничою фірмою "Промсервіс" у формі ТОВ до бюджету податків в обсягах, які були сплачені товариством, згідно платіжних доручень від 09.09.2016 р. за №1844 та від 09.09.2016 р. за №1845.

17.07.2017 р. Науково-технічна виробнича фірма "Промсервіс" у формі ТОВ звернулася до ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області із запитом на отримання публічної інформації щодо стану виконання рішення суду №01/17/07 (а.с. 19-20), відповідно до якого просила надати інформацію щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 р. у справі №815/7343/16.

24.07.2017 р. постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження №54362273 з примусового виконання виконавчого листа №815/7343/16 від 22.06.2017 р. (а.с. 53-54)

03.08.2017 р. Науково-технічна виробнича фірма "Промсервіс" у формі ТОВ вдруге звернулася до ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області із запитом на отримання публічної інформації щодо стану виконання рішення суду №01/03/08, відповідно до якого просила надати інформацію щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 р. у справі №815/7343/16 (а.с. 21-22).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2017 р. у справі №815/7343/16 (а.с. 61-62) у задоволенні заяви ДПІ у Приморському районі міста ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2017 р. у справі №815/7343/16 у задоволенні клопотання ДПІ у Приморському районі міста ОСОБА_2 про зупинення виконання оскарженого судового рішення у справі №815/7343/16 відмовлено.

Також, судова колегія у судовому засіданні 17.01.2018 р. залучила до матеріалів справи лист - відповідь ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області на запит Науково-технічної виробничої фірми "Промсервіс" у формі ТОВ від 09.01.2018 р. №01/09/01 стосовно надання інформації про дату направлення та вихідний номер подання до територіального підрозділу Державної казначейської служби України про повернення помилково надмірно сплачених податків, в якому йдеться про те, що згідно листа ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 15.01.2017 р. надана інформація, відповідно до якої 12.01.2018 р. сформовано висновки на повернення коштів: з податку на додану вартість №78-07 на суму 1 654 463 грн. передано до УДК служби у м. Одесі 15.01.2018 р.; з податку на прибуток №20 на суму 1 631 690 грн. передано на погодження до Департаменту фінансів Одеської ОДА 15.01.2018 р., який після погодження буде передано до УДК служби у м. Одесі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно і на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 цієї ж статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

З цього приводу, судова колегія звертає увагу на те, що відшкодування шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю, підставою якої є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вказаних умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність, хоча б одного з цих елементів, виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, встановлено два способи відшкодування шкоди: відшкодування шкоди в натурі (передача речі того ж роду і такої ж якості) та відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з п.п.17.1.11 п.17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на повне відшкодування збитків (шкоди), заподіяних незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади, проте не виключає необхідність встановлення інших елементів цивільного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.2 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди», правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 ГК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 1166 ЦК України). Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ, звертаючись до суду за захистом своїх прав, просив стягнути з ДПІ у Приморському районі міста ОСОБА_2 матеріальну шкоду.

При цьому, визначаючи розмір матеріальної шкоди, НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ посилалася на приписи ст. 625 ЦК України, а саме розрахувала таку шкоду, виходячи із розміру 3% річних та інфляційних від 3 283 153,00 грн. (сума, яку помилково надмірно перераховано на рахунок територіального підрозділу Державної казначейської служби України для сплати податків).

Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведеного, інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, а 3% річних є розміром ставки за користування грошовими коштами.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Крім того, судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що між сторонами у справі відсутні будь-які грошові зобов'язання, тому не може бути застосовано п.2 ст. 625 ЦК України, а саме на підставі цієї статті НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ було розраховано ціну позову, хоча названа ця сума була матеріальною шкодою, тобто фактично НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ не надано доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди, заявленої до стягнення.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог НТВФ "ПРОМСЕРВІС" у формі ТОВ, оскільки останнім при обґрунтуванні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди неправомірно віднесено інфляційні витрати та 3% річних до матеріальної шкоди.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 216,233,238,269,270,273,275,276,281-284 ГПК України,

Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 17.10.2017 р. зі справи №916/1914/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Науково-технічної виробничої фірми "ПРОМСЕРВІС" у формі товариства з обмеженою відповідальністю - без задоволення.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 18.01.2018 р.

Головуючий суддя: Жеков В. І.

Судді: Лашин В. В.

ОСОБА_6