Суд
УХВАЛА

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 910/4704/16

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Міщенка І.С.

розглянувши матеріали касаційної скарги компанії "Лакресон Сервісез ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва у складі Спичака О.М. від 30 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду у складі Пономаренка Є.Ю. - головуючого, Руденко М.А., Дідиченко М.А. від 22 листопада 2017 року

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі"

до: 1) публічного акціонерного товариства "Томак"; 2) компанії "Фравега Трейд Інк"; 3) компанії "Зогріф Бізнес ЛТД"; 4) Міністерства юстиції України; 5) компанії "Лакресон Сервісез ЛТД"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) публічного акціонерного товариства "Фідобанк"; 2) товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева Ігоря Анатолійовича; 2) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни ; 3) товариства з обмеженою відповідальністю "Поларі"; 4) публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень"

про визнання недійсними договорів, визнання права власності відновлення становища, зобов'язання вчинити певні дії, усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язання передати майно

ВСТАНОВИВ:

За приписами підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ, далі - ГПК України) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, з огляду на зміст підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, касаційні скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинні відповідати вимогам ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017.

12 грудня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Лакресон Сервізес ЛТД" (далі - заявник) звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 30 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22 листопада 2017 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення в повному обсязі.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень предметом позовних вимог у даній справі є чотирнадцять вимог немайнового характеру, а саме: відновлення становища шляхом скасування записів та відновлення записів (9 вимог); зобов'язання передати майно; усунення перешкод у володінні, користуванні розпорядженні майном; визнання недійсними трьох договорів купівлі-продажу та дві вимоги майнового характеру - про визнання права власності на нерухоме майно (нежилий будинок та майновий комплекс) загальною вартістю 131 359 000 грн.

Частиною 4 статті 111 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, встановлено, що до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній станом на 12.12.2017, тобто на момент звернення з касаційною скаргою) ставка судового збору з касаційної скарги на рішення суду складала 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній станом на 16.03.2016, тобто на момент звернення з позовом) було визначено розмір ставки судового збору за подання до господарського суду: позовної заяви майнового характеру в обсязі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати; позовної заяви немайнового характеру в обсязі 1 розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому за приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у вищезазначеній редакції) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року 1 378 грн.

Отже, при касаційному скарженні рішення Господарського суду міста Києва від 30 січня 2017 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 22 листопада 2017 року належною до сплати сумою судового збору є 271 190,40 грн. (1378*14+206 700)*120%).

Однак заявником при поданні касаційної скарги за квитанцією від 12.12.2017 № 19А033387D сплачено судовий збір за подання касаційної скарги лише в сумі 2 000 грн. та одночасно заявлено клопотання про відстрочення його сплати в іншій частині до ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції. У якості підстави заявник вказує на відсутність коштів у достатньому розмірі .

За нормою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою, зокрема, відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

У порушення вимог статті 33 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, жодних доказів у підтвердження його фінансового стану заявником до скарги не долучено.

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі "у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд звертає увагу, що заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність з метою одержання прибутку. У зв'язку з чим обставина, пов'язана з відсутністю у заявника коштів, є виключно наслідком господарської діяльності останнього, тому сама по собі не може вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

Отже, з огляду на імперативні приписи статті 8 Закону України "Про судовий збір" та практику Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, відсутність доказів сплати судового збору у встановленому розмірі свідчить про порушення заявником вимог статті 111 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, а тому є підставою для залишення касаційної скарги без руху відповідно до ч. 2 ст. 292 ГПК України з наданням заявнику строку для усунення виявленого недоліку шляхом доплати встановленої суми судового збору на наступні реквізити:

отримувач коштів:УК у Печерському районі
код отримувача (код за ЄДРПОУ):38004897
банк отримувача:ГУ ДКСУ у м.Києві
код банку отримувача820019
рахунок отримувача0007
код класифікації доходів бюджету22030102
Одночасно суд звертає увагу заявника на передбачений частиною 4 статті 174 ГПК України процесуальний наслідок не усунення виявлених недоліків у вигляді повернення касаційної скарги.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 129 Конституції України, підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір", статтями 174, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ), статтями 33, 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017)

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Лакресон Сервісез ЛТД" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лакресон Сервісез ЛТД" залишити без руху.

3. Встановити товариству з обмеженою відповідальністю "Лакресон Сервісез ЛТД" строк для усунення недоліків касаційної скарги до 02 лютого 2018 року.

4. Роз'яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Міщенко І.С.