РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року Справа № 906/610/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 26.10.2017 року

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 17.10.17р. суддею Шніт А.В. у м.Житомирі (о 13 год. 00 хв.), повний текст складено 23.10.17р.

у справі № 906/610/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство"

про стягнення 75090,00грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до суду із позовом до Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 75090,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує транспортною накладною №34096016 від 13.01.2017 та комерційним актом №450003/33/1 від 17.01.2017. В якості правових підстав позивач зазначає ст.307 Цивільного кодексу України, ст.24 Статуту залізниць України.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.10.2017р. у справі №906/610/17 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" про стягнення в сумі 75 090 грн..

Стягнуто з Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 75090,00грн - штрафу, 1600,00грн - судового збору.

В обґрунтування рішення, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 11, 509, 908, 909, 920 ЦК України, ст.ст. 173, 175, 307 ГК України, ст.ст. 6, 23, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п. 1.1., 1.3. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082 вказав, що матеріалами справи, підтверджено факт невідповідності маси вантажу у вагоні №68481928, що була зазначена відповідачем у перевізних документах - 53000кг, фактичній масі вантажу у вказаному вагоні - 64750кг. Суд зазначив, що саме вантажовідправники несуть відповідальність за неправильно зазначену масу вантажу й відповідальність останніх настає лише за сам факт допущення такого порушення, а тому, прийшов до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача штрафу в сумі 75090,00грн. Крім того, відповідно до ст.551 ЦК України, ст. 233 ГК України, ст. 83 ГПК вказав, що відповідачем не доведено та не обґрунтовано наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також відсутність виняткового випадку, передбаченого п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу і відмову в задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій з 75090,00грн до одного розміру провізної плати, що складає 15018,00грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2017р. у даній справі та прийняти нове, яким, зменшити розмір позовних вимог до одного розміру провізної плати, що складає 15018,00 грн..

Вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, виходячи з наступного.

Так, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, ч.3 ст. 83 ГК України, змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», п.6 роз'яснення №04-5/601 від 29.05.2002р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги письмові докази про наявність тяжкого фінансового стану підприємства.

Крім того, з посиланням на п. 19 затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 p. N 644 Правила видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту лісоматеріали і дрова, що прибули в критих вагонах з непошкодженими пломбами (ЗПП) або на відкритому рухомому складі без порушень маркування і кріплення, а при навантаженні лісоматеріалів з використанням верхньої звуженої частини обрису габариту навантаження - без порушення кріплення верхніх пакетів, видаються залізницею одержувачу без перевірки. Відповідно до комерційного акту від 17.01.2017 року № 450003/33/1 у розділі Г «опис пошкодження» вказано, за документами значиться вантаж «Пиловочник всяких порід дерева», штабеля 3 штуки, в розділі Д даного акту вказано, що в технічному відношення вагон справний, тобто товар відповідав заявленим вимогам у накладній та не мав ніяких порушень. Позивач не надав суду доказів про причини виниклої необхідності перевірки маси вантажу у вагонах, які відправляв відповідач. Таким чином у позивача взагалі не було законних підстав проводити перевірку вантажу та його переважування на вагах, якщо вантаж прибув у цілих вагонах із непошкодженими запірними пристроями.

Разом з тим, з посиланням на Правила оформлення перевізних документів скаржник зауважує, що додаток 3 до вказаних Правил містить пояснення щодо заповнення накладної і визначає, що п. 26 накладної про спосіб визначення маси заповнюється шляхом зазначення способу визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником).

Позивач вважає, що на підставі п. 24 Статуту залізниць України відповідач повинен нести відповідальність за неправильність, неточність чи неповноту відомостей, які зазначені у накладній.

Як вбачається із складеного позивачем комерційного акту, для визначення маси перевезеного вантажу на станції призначення були використані 150 тонні статичні тензометричні ваги станції, за рахунок чого і виявилася невідповідність ваги вантажу.

З техпаспорту на ваги вбачається, що вони самі мають похибку у 100 кг. при зважуванні вантажу від 25 до 100 тон.

Відзиву на апеляційну скаргу від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" не надійшло, що відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.

У судове засідання з'явився представник позивача.

Судова колегія зауважує, що відповідно до ч.1,2 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на наведене, судова колегія прийшла до висновку допустити до участі у справі в якості представника Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" юрисконсульта 2 категорії сектору договірної та претензійно - позовної роботи ОСОБА_1.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апелійної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 13.01.2017р. зі станції Білокоровичі Південно-Західної залізниці Державним підприємством "Білокоровицьке лісове господарство" (відповідач) згідно транспортної накладної №34096016 завантажено та відправлено, зокрема, вагон №68481928 з вантажем "Пиловник різних порід" до станції призначення Павлоград-1 Придніпровської залізниці.

У транспортній накладній №34096016 зазначено визначену відправником масу вантажу у вагоні №68481928 - 53000кг (маса вагону - 21000кг) (а.с. 8).

З прибуттям 17.01.2017 р. вантажу на станцію Нижньодніпровськ-Вузол на підставі статті 24 Статуту залізницею проведено контрольне зважування вантажу, за результатами якого встановлено, що маса вантажу у вагоні №68481928 не відповідала даним, вказаним у перевізних документах.

За результатами проведеного зважування складено Комерційний акт №450003/33/1 від 17.01.2017 р. (а.с. 9).

Внаслідок проведеної перевірки встановлено, що у зазначеному вагоні маса вантажу фактично становить 64750кг, що на 11750кг більше, ніж зазначено відправником у транспортній накладній №34096016 (53000кг).

У розділі "Д" Комерційного акту №450003/33/1 від 17.01.2017 р., зокрема, зазначено, що при переваженні вагона в статичному режимі в присутності заст.. ОСОБА_2, приймальника поїздів Дмитрієвої, прийомоздавальника Рогозіної на справних вагонних 150 тн. електронно тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол, що пройшла держповірку 13.01.2017р. виявилась вага брутто 85750 кг., тара за документом 21000кг., вага нетто 64750 кг., що більше ваги вказаної в документі на 11750 кг. Навантаження вантажу вище бортів в три штабелі. Дротяні увязки не порушені, вільних місць не має. Вагон без торцевих дверей та без люків. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

У зв'язку із неправильним зазначенням маси вантажу у перевізних документах, керуючись ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, позивач звернувся з позовом до державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" про стягнення штрафу у розмірі 75090,00грн. (15018,00грн. х 5 = 75090,00грн.).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

У ст. 307 ГК України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Так, діяльність залізниці регулює Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р.

Статтею 6 вказаного вище Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Згідно зі ст.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів. Відправник зобов'язаний на вимогу залізниці пред'явити стандарт або технічні умови, сертифікат на відвантажувану продукцію (якщо вона підлягає сертифікації), а також на її тару.

П.п. 2.1-2.2 розділу 2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 визначено, що вантажовідправником заповнюються, зокрема, такі графи комплекту перевізних документів, як маса вантажу, визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом), а також спосіб визначення маси. При цьому, правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Статтею 37 Статуту залізниць України, зокрема, передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно із п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Разом з тим, у п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів також зазначено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

З огляду на наведене, відповідальність за неправильне зазначення відповідних відомостей у накладній несе саме відправник, оскільки всі відомості до перевізних документів вносяться відправником.

Відповідно до ст. 118 Статуту з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України та частиною 1 статті 26 Закону "Про залізничний транспорт" обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Так, як зазначалося вище, в матеріалах справи міститься комерційний акт №450003/33/1 від 17.01.2017р., у якому зазначено, що при переваженні вагона в статичному режимі в присутності заст. ДС ОСОБА_3, приймальника поїздів Дмитрієвої, прийомоздавальника Рогозіної на справних вагонних 150 тн. електронно тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол, що пройшла держповірку 13.01.2017р. виявилась вага брутто 85750 кг., тара за документом 21000кг., вага нетто 64750 кг., що більше ваги вказаної в документі на 11750 кг. Навантаження вантажу вище бортів в три штабелі. Дротяні увязки не порушені, вільних місць не має. Вагон без торцевих дверей та без люків. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

Зазначений комерційний акт №450003/33/1 від 17.01.2017 р. є належним доказом щодо обставин, які є підставою для покладення відповідальності на суб'єкта відносин перевезення вантажів, при цьому його відповідність встановленим чинним законодавством вимогам відповідачем не спростована.

Разом з тим, пунктом 8 Правил складання актів визначено, що комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу. Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

У відповідності до пункту 9 Правил приймання вантажів до перевезення маса лісоматеріалів і дров визначається відправником зважуванням та в окремих випадках умовно. Лісоматеріали й дрова, маса яких визначається умовно, повинні пред'являтися до перевезення із зазначенням у накладній таких відомостей: у разі перевезення в спеціальних контейнерах або в пакетах - кількості контейнерів або пакетів; у разі перевезення з використанням верхньої звуженої частини обрису навантаження ("шапки") - кількості основних штабелів, їх висоти і кількості штабелів, укладених у "шапці"; у разі перевезення лісоматеріалів і дров у критих вагонах - кількості штабелів; в інших випадках - кількості штабелів і їх висоти.

Так, у транспортній накладній №34096016 вантажовідправником у вагоні №68481928 вказана маса вантажу нетто - 53000кг (маса вагону - 21000кг), спосіб визначення маси - "Електронні ваги, зав.№10ВК-Рк-№652" (а.с. 8).

У графі "Відправник" зазначеної вище залізничної накладної вказано найменування відправника: ДП "Білокоровицьке лісове господарство", тобто відповідача у даній справі.

Згідно з п. 22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Отже, вказана умова щодо видачі вантажів не містить імперативного припису щодо перевірки маси вантажу саме таким способом, яким остання визначалась на станції відправлення, а отже, зважування вантажу на станції призначення у зручний та облаштований для цього спосіб на 150 тонній тензометричній вагонній вазі, не суперечить вказаній нормі.

Так, порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, що за своїм змістом кореспондується зі ст. 37 Статуту залізниць України.

Відповідно до п. 7 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Отже, зважування на вагонних вагах є одним із передбачених Правилами способів визначення маси вантажу.

При цьому, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в п.3.18 Розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

За наведеного, судова колегія зауважує, що можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Разом з тим, залізниця, користуючись правом, передбаченим статтею 24 Статуту, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Як зазначалося, відповідно до частини 1 статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. При цьому штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Матеріалами справи підтверджено факт невідповідності маси вантажу у вагоні №68481928, що була зазначена відповідачем у перевізних документах, а саме - 53000кг, фактичній масі вантажу у вказаному вагоні - 64750кг, різниця у масі, визначена відповідачем на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилась на станції призначення, складає 11750кг, а тому відповідно до статті 122 Статуту залізниць України позивачем правомірно нараховано відповідачеві штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як вбачається з транспортної накладної №34096016 (а.с. 8), провізна плата вантажу кожного з вагонів №68481928 становить 15018грн. З її розміру позивачем визначено розмір штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу, який, відповідно до наданого позивачем розрахунку, складає 75090,00грн (15018,00грн (провізна плата) х 5 (згідно ст.118 Статуту залізниць України).

Щодо твердження апелянта про відсутність у позивача законних підстав для переважування вантажу, колегія суддів зауважує, що останнє не заслуговує на увагу та спростовується ст. 24 Статуту залізниць України, відповідно до якого залізниця має право перевіряти правильність відомостей зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується із місцевим господарським судом, про задоволення позову та стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу в перевізних документах у розмірі 75090,00грн.

Щодо заявленого клопотання відповідача №1402 від 18.09.2017 про зменшення розміру штрафних санкцій з 75090,00грн до одного розміру провізної плати, що складає 15018,00грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст.233 ГК України.

Разом з тим, у пункті 14 листа Вищого господарського суд України від 02.02.2010 №01-08/71 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)" на запитання чи вправі господарський суд з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту залізниць України, на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, зазначено, що виходячи з того що, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не може зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, слід враховувати майнові інтереси відповідача та інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі, забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку.

Відповідно до п.3.15 роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (у редакції від 29.09.2008 №04-5/225) при застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Судова колегія погоджується із місцевим господарським судом, що необхідність з'ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків. У даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Разом з тим, у п. 21 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007р. №01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» зазначено, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи.

Крім того, згідно з п.6.4. роз'яснень Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (із змінами) відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проте, відповідачем не надано до суду належних доказів та не приведено конкретних обставин, які б свідчили про винятковість даного випадку.

Крім того, суд апеляційної інстанції також не бере до уваги наданий відповідачем баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2017р., оскільки він відображає дані лише на конкретну дату та не показує проміжні дані ведення відповідачем господарської діяльності, що випливає зі змісту ч.1 ст.233 ГК України.

Разом з тим, враховуючи той факт, що мало місце саме перевантаження, вагону, а тому це могло призвести до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону; могло призвести до сплати меншого розміру оплати за перевезення вантажу зазначеного в накладній; а також створити загрозу безпеці руху поїздів, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу до одного розміру провізної плати, що складає 15018,00грн..

Суд апеляційної інстанції, також, звертає увагу, що з 15.12.2017 року набрав чинності новий ГПК України, який не передбачає можливості у виняткових випадках зменшувати розмір штрафу, який підлягає стягненню зі сторони яка порушила зобов'язання, як це передбачав п.3 ст. 83 ГПК України, в редакції до 15.12.2017 року.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2017р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2017 року у справі №906/610/17 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2017 року у справі №906/610/17 залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Матеріали справи №906/610/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.