ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2018 р. Справа № 922/2885/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

прокурора Хряк О.О., службове посвідчення №028856 від 15.08.2014р.,

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №01/01-25/08-18 від 04.01.2016р.,

відповідача не заявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх.№3402Х/1-41 від 06.11.2017р.) на рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2017р. (м. Харків, суддя Присяжнюк О.О., повне рішення складено 20.10.2017р.) у справі №922/2885/16,

за позовом Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз", м. Красноград,

про стягнення коштів в розмірі 1285845,00 грн. -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Керівник Первомайської місцевої прокуратури (надалі прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (надалі Держекоінспекція Харківської області, позивач) до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" (надалі ПАТ "Укргазвидобування", відповідач) про стягнення шкоди в розмірі 1285845,00 грн, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства (забір води з артезіанської свердловини та використання її у власній господарській діяльності без отримання спеціального дозволу на користування надрами).

В обґрунтування позову прокурор послався на те, що в період з 05.09.2013р. року по 25.09.2013р. державний інспектор Держекоінспекції Харківської області провів перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої склав акт №1194/01-03/06-11, в якому зафіксовано, що протягом 01.07.2012р. 30.06.2013р. відповідач без отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) здійснює забір води з артезіанських свердловин на виробниче та господарсько-питне водокористування за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. Червоноармійська, 7, що є порушеннями вимог ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра. У зв'язку з чим, інспектором зроблено розрахунок шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води), виходячи з того, що відповідно до звітів за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року було забрано 17300 куб. м води, а за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року було забрано 10300 куб. м води.

В обґрунтування підстав представництва інтересів держави прокурор посилався на те, що позивач не вживає з моменту виявлення правопорушення відповідних заходів щодо стягнення шкоди, тому Первомайська місцева прокуратура листом № 04-23-3084-16 від 18.08.2016 року в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Держекоінспекцію у Харківській області про намір звернутися з позовом до суду в інтересах держави.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.10.2016 року у справі №922/2885/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 року (колегія у складі головуючого судді Крестьянінова О.О., суддів: Фоміної В. О., Шевель О. В.), позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017р. рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2017р. у справі №922/2885/16 скасовано. Справу №922/2885/16 направлено на розгляд до господарського суду Харківської області.

Після нового розгляду справи, рішенням господарського суду Харківської області від 17.10.2017р. у справі №922/2885/16 (суддя Присяжнюк О.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 482552,00 грн., перерахувавши вказані кошти на розрахунковий рахунок 0308, УДКСУ у Красноградському районі, Харківської області, код 37886402, МФО 851011 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища господарської та іншої діяльності". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" на користь Прокуратури Харківської області судовий збір у розмірі 7238,28 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог діючого законодавства, а саме без отримання спеціального дозволу, було видобуто на виробничі потреби води в обсязі 9,8 тис. м. куб. А отже, у діях відповідача наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду. Також суд встановив, що 17800 куб.м використано відповідачем саме для господарських потреб населення, тому цей обсяг не може вважатись таким, що використаний самовільно без дозвільних документів, у зв'язку з чим в цій частині позову відмовив.

Заступник прокурора Харківської області із зазначеним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог на суму 803293,00 грн., в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити; судові витрати відшкодувати на користь Прокуратури Харківської області.

Зокрема, апелянт зазначає, що весь добутий обсяг підземних вод ПАТ "Укргазвидобування", який використаний у виробництві та переданий відноситься до категорії питна вода, у звязку чим відсутні підстави для розмежування обсягу води під час розрахунку розміру шкоди. У порушення ч. 5, ст. 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ст.ст.16,19 Кодексу України "Про надра" суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від обовязку відшкодувати шкоду за самовільно видобуті підземні води в обсязі 17,8 тис м. куб. Також, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не взято до увагу ту обставину, що після звернення прокурора з позовом до суду відповідач сплатив повну вартість шкоди, заподіяної внаслідок порушення природохоронного законодавства в сумі 1285845,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6701 від 23.03.2017р., що свідчить про відсутність предмету спору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.11.2017р. розгляд апеляційної скарги призначено на 11.12.2017р.

Позивач надав письмові пояснення на апеляційну скаргу (вх.№12436 від 04.12.2017р.), в яких просить апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області задовольнити в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідачем здійснюється користування надрами (підземні води) за відсутності дозволу на користування надрами, у зв'язку з цим Держекоінспекція правомірно застосувала обсяг самовільно використаної води у розмірі 27,6 тис.м.куб під час нарахування шкоди.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу (вх.№12450 від 04.12.2017р.), в яких просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2017р. у справі №922/2885/16 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач зазначає, що застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків на користь держави жодною нормою Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" не передбачено; суб'єктам господарювання, що добувають прісну підземну воду для здійснення питного водопостачання на земельних ділянках, які належать їм на праві власності чи на праві постійного користування приписами ч.2 ст. 18, ст.21, ч.1 ст. 23 Кодексу про надра, надано право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду розгляд справи було відкладено на 09.01.2018р.

Відповідач в судове засідання 09.01.2018р. не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, що свідчить про отримання копії ухвали про відкладення розгляду справи представником відповідача 15.12.2017р.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що учасники судового процесу були повідомлені належним чином, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 09.01.2018р. прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

15.12.2017р. набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини спору.

Відповідно до приписів ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4, 5, 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та згідно з наказом Державної екологічної інспекції у Харківській області від 04.09.2013р. № 1194/01-03, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області у період з 05 по 25 вересня 2013 року було проведено планову перевірку щодо додержання вимог природоохоронного законодавства в діяльності Хрестищенського відділення бурових робіт філії БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укргазвидобування", за результатами якої було складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 1194/01-03/06-11.

Згідно зазначеного Акту перевірки №1194/01-03/06-11 від 05.09.2013-25.09.2013р. встановлено, що Хрестищенським відділенням бурових робіт БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укргазвидобування" в період 01.07.2012-31.12.2012 без спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) здійснювався для виробничого та господарсько-питного водокористування забір підземних вод з 2 артезіанських свердловин по вул. Червоноармійська, 7 в с. Наталине Красноградського району, що є порушеннями вимог ст.ст.16, 19, 21 Кодексу України про надра.

Відповідно до звітів про використання води за формою 2-тп водгосп за III- ІV квартал 2012 року та І-ІІ квартал 2013 року, журналу обліку водоспоживання за формою ПОД-11 та журналу витрати води ПЦВ Хрестищенського відділення бурових робіт БУ "Укрбургаз" за період з 01.07.2012 по 31.12.2012 з 2-х артезіанських свердловин підприємством було забрано 17300 куб.м. води, а в період з 01.01.2013 по 30.06.2013 забрано 10300 куб.м. води.

За наслідками перевірки Державною екологічною інспекцією в Харківській області винесено припис від 01.10.2013р. №06-22-229 про усунення порушень природоохоронного законодавства, який до цього часу Хрестищенським відділенням бурових робіт БУ "Укрбургаз" не виконано.

У зв'язку з допущеними порушеннями природоохоронного законодавства згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389, Державною екологічною інспекцією у Харківській області розраховано матеріальну шкоду, заподіяну державі внаслідок використання Хрестищенським відділенням бурових робіт БУ "Укрбургаз" ПАТ "Укргазвидобування" для виробничих потреб підземних вод з артезіанських свердловин без спеціального дозволу на користування надрами, що складає 1 млн. 285 тис. 845 грн.

В подальшому, з метою добровільного відшкодування збитків, Державною екологічною інспекцією у Харківській області надіслано до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" претензію від 15.01.2014р. №18 про відшкодування завданих державі збитків внаслідок порушення природоохоронного законодавствами в сумі 1 млн. 285 тис. 845 грн., яка була залишена відповідачем без задоволення.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення до суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вказав, що відповідачем в порушення вимог діючого законодавства, а саме без отримання спеціального дозволу, було видобуто на виробничі потреби води в обсязі 9,8 тис. м. куб. А отже, у діях відповідача наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду. Також суд встановив, що 17800 куб.м використано відповідачем саме для господарських потреб населення, тому цей обсяг не може вважатись таким, що використаний самовільно без дозвільних документів, у зв'язку з чим в цій частині позову відмовив.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та досліджуючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Частиною 1 ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994).

Згідно ст. 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Положеннями ст. ст. 2, 3 Кодексу України про надра встановлено, що його завданням є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян. Гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них.

Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто, прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

За ст. ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу.

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Враховуючи викладене, для застосування до спірних правовідносин положень ст. 23 Кодексу України про надра необхідно встановити наявність всіх умов передбачених цією статтею.

Так, право відповідача на земельну ділянку підтверджується актом на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №305534 від 30.12.2005р.

Згідно дозволів на спеціальне водокористування від 19.12.2011р. Укр №5581 та 06.02.2013р. Укр. №6568А/Хар. метою водокористування є виробниче та господарське питне водовикористання. Водокористування дозволяється при дотриманні таких умов: забір свіжої води із підземних вод не більше 313,88 куб. м. /доб., обєми і категорії переданої води іншим підприємствам і організаціям, які скидаються на ЗПЗ, накопичувачі та інше: питна вода передається абонентам - 104 куб. м/добу, 37,9 тис. куб. м/рік.

Відповідно до Дозволу на спеціальне водовикористання від 19.12.2011р. Укр №5581 А/Хар, однією з умов водовикористання є надання до Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області щоквартального статистичного звіту по формі 2-ТП (водгосп).

Згідно п. 1.7. наказу Державного комітету статистики України "Про затвердження форми державної статистичної звітності № 2-ТП (водгосп) " від 30.09.1997 № 230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.10.1997 за № 480/2284, показники форми № 2-ТП (водгосп) відображаються наростаючим підсумком по кварталам в межах звітнього року.

Відповідно до звітів про використання води за формою 2-тп водгосп за III- ІV квартал 2012 року та І-ІІ квартал 2013 року, журналу обліку водоспоживання за формою ПОД-11 та журналу витрати води ПЦВ Хрестищенського відділення бурових робіт БУ "Укрбургаз" за період з 01.07.2012 по 31.12.2012 з 2-х артезіанських свердловин підприємством було забрано 17300 куб.м. води, а в період з 01.01.2013 по 30.06.2013 забрано 10300 куб.м. води.

Також, зі Звітів про використання води за формою 2-тп водгосп за III- ІV квартал 2012 року та І-ІІ квартал 2013 року вбачається, що відповідач за III квартал 2012 року добув та використав на виробничі потреби 5,3 тис. куб.м. води, а за ІV квартал 2012 року - 4,5 тис. куб.м. води. У І та ІІ кварталах 2013 року видобування води на виробничі потреби відповідачем не проводились.

Отже, як вказано у даних звітах на виробничі потреби було добуто води в обсязі 9,8 тис. м. куб.

Відповідно до Міждержавного стандарту "ГОСТ 17.1.1.04-80", затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартам від 31.03.1980р. № 1452, який діє в Україні, до господарсько-побутових потреб належать: господарське-питне водопостачання (централізоване та нецентралізоване) територій житлової забудови та громадських будівель міських, промислових районів та сільськогосподарських районів; кондиціонування повітря в громадських та житлових будівлях; полив та миття територій населених пунктів (вулиць, площ, зелених насаджень), робота фонтанів тощо; полив посадок в міських та селищних теплицях і парниках; інші потреби (в тому числі гасіння пожеж, промивання водопровідних та каналізаційних мереж).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що використання води у господарсько-побутових потребах повинно бути підтверджено належними доказами у справі.

В судовому засіданні представник відповідача оголосив, що вода, видобута у розмірі 17800 куб.м була використана для власних господарсько-побутових потреб, а саме для господарських потреб населення, серед якого є працюючі у підприємстві відповідача особи.

Однак, колегія суддів зазначає, що по-перше матеріалами справи не підтверджено яким самим чином здійснюється розподіл води на виробничі потреби та на господарсько-побутові, оскільки як підтвердили учасники провадження у справі розподіл води за різними напрямками її використання не здійснюється, відповідні лічильники не встановлювались. З огляду на викладене є неможливим дійсно встановити, яка частина води була використана для господарсько-побутових потреб. Відображення у звітах, на які посилається позивач на використання води у різних цілях є діяльністю, що ведеться певною відповідальною особою, не може бути достовірним доказом, на підстав якого можна встановити дійсні обставини у даній справі, з огляду на пояснення отримані судом в ході слухання справи. По-друге, матеріалами справи не підтверджено, використання води у власних господарсько-побутових потребах з підстав, оголошених відповідачем, зокрема, не надано доказів надання для використання населенню вказаного об'єму води для господарських потреб.

Отже, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин сторін у справі положення ст.23 Кодексу про надра, з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено належними та достовірними доказами використання води для господарсько-побутових потреб.

Статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 65 Кодексу України "Про надра" передбачено, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні утому числі у самовільному користуванні надрами.

Відповідно до статті 67 Кодексу України "Про надра" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявністю вини заподіювана шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Таким чином, колегія суддів встановила, що в даному випадку у діях відповідача наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду: протиправна поведінка, яка полягає у самовільному надрокористуванні; вина, що підтверджується актом перевірки, приписом, а також наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 та причинний зв'язок, що виражений у заподіяні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційних вимог, скасування рішення суду в частині відмови в позові з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Згідно частині 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтею 129, 232, 269, п.2 ч.1 ст. 275, п.2, 4 ч.1 ст. 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2017р. у справі №922/2885/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 803293,00 грн.

В цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2017р. у справі №922/2885/16 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2017р. у справі №922/2885/16 в наступній редакції:

"Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Полтавська, 86, ) шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 1285845,00 грн., перерахувавши вказані кошти на розрахунковий рахунок 0308, УДКСУ у Красноградському районі, Харківської області, код 37886402, МФО 851011 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища господарської та іншої діяльності".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Полтавська, 86, ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір у розмірі 19287,69 грн."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Полтавська, 86, ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 21216,46 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 січня 2018 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя М.М. Слободін

Суддя В.С. Хачатрян