ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

09.01.2018 Справа № 39/5005/14009/2011

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Березкіна О.В. (доповідач)

суддів: Дармін М.О., Кузнецова І.Л.

розглянувши апеляційну скаргу та клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі №39/5005/14009/2011

За позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1., ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до Відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Олімпекс-Агро"(51230, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Леніна, 10, )

Відповідача-2 Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, Новомосковський район, )

про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства, скасування державної реєстрації та інше

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2011 у справі №39/5005/14009/2011 (суддя Ліпинський О.В.) частково задоволено позов ОСОБА_2:

визнано недійсними з моменту прийняття рішення зборів учасників ТОВ агрофірма "Олімпекс-Агро" від 30.01.2001, оформлені протоколом № 01/01 зборів учасників ТОВ агрофірми "Олімпекс-Агро" від 30.01.2001, з усіх питань порядку денного;

визнано недійсними зміни № 2 до установчих документів ТОВ агрофірми "Олімпекс-Агро", затверджені рішенням зборів учасників ТОВ агрофірми "Олімпекс-Агро" від 30.01.2001, оформлені протоколом № 01/01 зборів учасників ТОВ агрофірми "Олімпекс-Агро" від 30.01.2001, зареєстровані Новомосковською районною державною адміністрацією 17.04.2001;

визнано недійсними з моменту прийняття всі наступні рішення зборів учасників ТОВ агрофірми "Олімпекс-Агро" за період з 04.10.2001 до 12.09.2011 та зміни до установчих документів ТОВ агрофірми "Олімпекс-Агро"; скасовано їх державну реєстрацію;

відновлено юридичне становище учасників ТОВ агрофірми "Олімпекс-Агро" станом на 26 квітня 2000 року на момент державної реєстрації змін до установчих документів згідно протоколу № 03/00 від 21.04.2000.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06 березня 2012року (головуючий суддя Лотоцька Л.О., судді Бахмат Р.М., Євстигнеєв О.С.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2011 у справі №39/5005/14009/2011 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28 березня 2012 року(головуючий суддя С.Мирошниченко, судді Барицька Т, Хрипун О.) касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Олімпекс-Агро" та Компанії "Полібіон Лімітед" задоволено. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.03.2012 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2011 у справі №39/5005/14009/2011 скасовано. Прийнято нове рішення. У позові відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції від 23 грудня 2011 року, ОСОБА_1, яка вважає себе особою, яка не брала участь у справі, проте судом було вирішено питання про її права та обов"язки, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі № 39/5005/14009/2011, відкрити апеляційне провадження, змінити рішення суду першої інстанції від 23 грудня 2011 року, а саме: доповнити його мотивувальну частину доводами та обставинами, вказаними в апеляційній скарзі, в іншій частині рішення суду першої інстанції від 23 грудня 2011 року залишити без змін, скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06 березня 2012 року у справі № 39/5005/14009/2011.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, ознайомившись з матеріалами справи та апеляційної скарги дійшла висновку про відмову у поновленні строку на аплеяційне оскарження та відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

15 грудня 2017року набрав чинності Закон "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VІІІ.

Відповідно до статті 254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Аналогічне положення містила стаття 91 ГПК України, що діяла до 15.12.2017 року, згідно якої сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи рішення господарського суду Дніпропетровської області прийнято суддею Ліпинським О.В. 23 грудня 2011 року , повне рішення складене 28 грудня 2011року ( а.с.40-63, т.5) за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Олімпекс-Агро" та Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства, скасування державної реєстрації.

Відповідно до статті 18 господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, до складу учасників судового процесу входять: сторони, треті особи, прокурор, інші особи, які беруть участь у процесі у випадках, передбачених цим Кодексом.

Апелянт - ОСОБА_1, яка не була стороною у справі, вважає, що оскаржуване рішення порушує її права, як учасника товариства, який вибув.

В заяві про поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду апелянт просить поновити строк подання апеляційної скарги посилаючись на те, що він не був учасником у справі № 39/5005/14009/2011, а тому не мав змоги брати та не брав участі у розгляді справи, копію рішення прийнятого у даній справі, не отримував

Як вбачається з постанови пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25 лютого 2016 року №4 господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Законом не передбачено права учасника (засновника, акціонера, члена) юридичної особи звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів цієї особи поза відносинами представництва. Водночас згідно з положеннями статті 16 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 12 та статті 167 ГК України незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (засновник, акціонер, член) юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то він має право подати відповідний позов. Такий спір підвідомчий господарським судам і підлягає вирішенню у загальному порядку.

З огляду на вищезазначене, апелянт по справі не є особою, про права та обов'язки якої суд вирішував питання, вона не зазначена ані в описовій, ані в резолютивній частині судового рішення.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що оскаржуване рішення було прийнято господарським судом 23 грудня 2011 року та оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України - 28 грудня 2011 року, отже відповідно до ст. 93 ГПК України останній день подання апеляційної скарги - 09 січня 2012 року. Апеляційна скарга направлена до місцевого господарського суду 22 грудня 2017року (штемпель суду - 26 грудня 2017року), тобто з пропуском строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 13 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В силу ч.2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції на час ухвалення рішення суду), строки для вчинення процесуальних дій визначаються точною календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Згідно ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення суду), апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня її оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку (ч. 2 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом вказаної статті апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, може бути прийнята до розгляду тільки за умови, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала знайде підстави для відновлення строку.

Аналогічне положення міститься у ч.4 статті 260 ГПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року, відповідно до якої якщо вказані особою підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього кодексу.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам лише факт подання стороною заяви про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду відновити цей строк, оскільки поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого строку.

Можливість вчасного подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року залежала виключно від волевиявлення самого апелянта, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не вбачає. Тому пропуск строку на оскарження рішення суду пов'язаний не з об'єктивними обставинами, а суто суб'єктивними причинами.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, впродовж значного періоду часу (майже 5 років) з моменту коли ОСОБА_1( апелянт) дізналась з Єдиного державного реєстру судових рішень - 10 квітня 2012 року про існування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року, не зверталася до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення особисто в силу наданих їй повноважень чи через залученого на підставі довіреності представника.

Отже, поновлення апелянту пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду від 23 грудня 2011 року у справі №39/5005/14009/2011 матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності, порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України щодо повноважень суду на поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення зі спливом значного періоду часу відповідно до постанови від 13 липня 2016 року у справі №Б29/162-10.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 261 ГПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне провадження визнані судом неповажними.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову ОСОБА_1 у відновленні пропущеного строку, встановленого для подання апеляційної скарги, по - перше, за відсутності поважних причин його пропуску скаржником майже на 5 років, та по друге, оскільки вона не є особою, про права та обов»язки якої суд вирішував питання, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі №39/5005/14009/2011 .

Керуючись статтями 86, п. 4 ч. 1 ст.97, 98 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 21.06.2001 року № 2539-III , ст. 261, п. 13 ч.1 позділу 11 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України " Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3.10.2017 року № 2147-VIII , суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі №39/5005/14009/2011.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі №39/5005/14009/2011 .

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами повернути скаржнику.

Копію апеляційної скарги залучити до матеріалів справи № 39/5005/14009/2011.

Додаток: апеляційна скарга та додані до неї документи всього на 42 аркушах, у тому числі квитанція № 11 від 22 грудня 2017року про сплату судового збору.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Судді: М.О.Дармін

І.Л.Кузнецова