Суд
УХВАЛА

17 січня 2018 року

м. Київ

справа № 904/7099/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г.

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Слобожанка",

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Евелін Косметікс Дистрибуція",

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Пальміра",

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Банк Форум",

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк",

кредитор - Центральна об'єднана державна податкова інспекція міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області,

ліквідатор - арбітражний керуючий Гусак Юрій Миколайович

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 19.09.2017

у складі колегії суддів: Погребняк В.Я. (головуючий), Короткевич О.Є., Поляков Б.М.

за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Слобожанка"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі №904/7099/15 у складі колегії суддів: Погребняка В.Я. - головуючого, Короткевича О.Є., Полякова Б.М. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 залишено без змін.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією суддів у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26.12.2017 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Катеринчук Л.Й. - головуючого, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я. передано подану 14.12.2017 поштовим відправленням заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі №904/7099/15 в порядку Розділу XII-2 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 111-16 ГПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 29.12.2017 задоволено заяву судді Погребняка В.Я. від 28.12.2017 про самовідвід у розгляді справи №904/7099/15.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/7099/15 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2018.

Як вбачається з матеріалів заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ", в обґрунтування зазначених заявником підстав для перегляду судового рішення суду касаційної інстанції до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 22.09.2010 у справі №8/5пн та від 19.11.2015 у справі №5021/2737/2011, а також копію постанови Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі №12/75-2167-33/75-4/180 (№3-54гс12).

Перевіривши доводи заявника та проаналізувавши додані до заяви матеріали, колегія суддів Верховного Суду вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі №904/7099/15 є необґрунтованою, а її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 111-16 ГПК України у редакції до 15.12.2017, заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У справі №904/7099/15, в якій подано заяву про перегляд судових рішень, Вищий господарський суд України у постанові від 19.09.2017 погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у визнанні та включенні до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Слобожанка" грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ", що виникли на підставі договору поруки від 15.06.2015, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "РУШ" поручилося перед Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Слобожанка" зобов'язань зі сплати орендної плати та відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг згідно з договорами №А-14 від 01.12.2001 та №П-14 від 01.12.2001. Суди апеляційної та касаційної інстанцій виходили з того, що в силу частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України та умов основних договорів, укладених між боржником-орендарем та орендодавцем, з моменту визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Слобожанка" банкрутом постановою суду першої інстанції від 27.08.2015 зобов'язання боржника за договорами №А-14 від 01.12.2001 та №П-14 від 01.12.2001 є припиненими, у зв'язку з чим слід вважати припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" за договором поруки від 15.06.2015, згідно з пунктом 6.1. якого зазначений договір діє до дати припинення основних договорів №А-14 від 01.12.2001 та №П-14 від 01.12.2001.

Постановою Вищого господарського суду від 19.11.2015 у справі №5021/2737/2011, на яку заявник посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, скасовано судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні заяви ДПІ у місті Сумах з кредиторськими вимогами до ТОВ "Техносплав" на загальну суму 11 055 004, 57 грн., в тому числі з вимогами щодо сплати земельного податку та орендної плати з юридичних осіб, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Техносплав", а справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду. Суд касаційної інстанції виходив з того, що передбачені частиною 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 обмеження щодо можливості виникнення у боржника нових (додаткових) зобов'язань після визнання його банкрутом та введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не стосуються у даному випадку вимог ДПІ у місті Сумах щодо земельного податку та орендної плати, оскільки судами не встановлено обставин припинення земельних відносин, суб'єктом яких є банкрут, а в матеріалах справи відсутні докази подання ліквідатором за наявності зміни обставин (визнання боржника банкрутом) уточнюючого розрахунку, в якому виключено суми, які не підлягають до сплати після визнання боржника банкрутом; при цьому, земельне законодавство не пов'язує припинення зобов'язань боржника зі сплати податку на землю та орендної плати з визнанням його банкрутом.

Із постанови Вищого господарського суду України від 22.09.2010 у справі №8/5пн, на яку заявник посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, вбачається, що предметом позову є вимога позивача про звільнення відповідачем орендованого приміщення, стягнення заборгованості з орендної плати, вартості сплачених комунальних послуг, неустойки та пені, а також відшкодування витрат та упущеної вигоди. Залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, вартості спожитих комунальних та інших послуг, а також неустойки у вигляді подвійної орендної плати та пені, Вищий господарський суд України виходив із встановлених судом обставин погодження позивачем та відповідачем в договорі оренди від 01.10.2008 обов'язку відповідача-орендаря сплачувати на користь позивача-орендодавця орендну плату за користування нежитловим приміщенням, відшкодовувати вартість послуг з прибирання сміття та витрати за спожиту електроенергію, а також обставин невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань станом на момент звернення позивача з позовом про стягнення орендних платежів.

З аналізу змісту постанов Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі №904/7099/15, від 19.11.2015 у справі №5021/2737/2011 та від 22.09.2010 у справі №8/5пн не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки встановлені у зазначених справах фактичні обставини та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин не є подібними.

Так, у справі №904/7099/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Слобожанка", в якій подано заяву про перегляд судових рішень, суд касаційної інстанції виходив із встановлених апеляційним судом обставин припинення правовідносин поруки, якою забезпечувалися зобов'язання боржника перед орендодавцем зі сплати орендних платежів за користування нерухомим майном, з моменту визнання боржника банкрутом, як це було визначено умовами договору поруки, укладеного між боржником та кредитором-поручителем. При цьому, провадження у справі про банкрутство №904/7099/15 здійснюється за спеціальною процедурою відповідно до статті 95 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013.

У справі №5021/2737/2011 про банкрутство ТОВ "Техносплав" суд касаційної інстанції керувався положеннями Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 щодо наслідків визнання боржника банкрутом та введення щодо нього ліквідаційної процедури та виходив із правової природи спірних кредиторських вимог як таких, що включають земельний податок, до складу якого входить плата за користування землею (орендна плата), як різновид податкового платежу, обов'язок щодо сплати якого встановлено земельним та податковим законодавством України.

При цьому, із постанови Вищого господарського суду України від 22.09.2010 у справі №8/5пн, на яку посилається заявник як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, вбачається, що її прийнято за інших фактичних обставин справи, встановлених судом, та за іншого матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, ніж у справі №904/7099/15, оскільки справа №8/5пн розглядалася господарськими судами за правилами позовного провадження, а спір виник у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення за умов припинення орендних правовідносин з ініціативи позивача-орендодавця та непроведення відповідачем-орендарем розрахунку за орендними платежами.

З аналізу змісту постанови Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі №12/75-2167-33/75-4/180 (№3-54гс12) та постанови Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі №904/7099/15, про перегляд якої Верховним Судом України було подано заяву, вбачається, що правовідносини у зазначених справах не є подібними, оскільки у справі №12/75-2167-33/75-4/180 (№3-54гс12) Верховний Суд України зробив висновок про те, що в силу положень статей 629, 795 Цивільного кодексу України нарахування орендної плати за фактичне користування майном після закінчення або довгострокового припинення договору оренди припиняється з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення орендодавцеві. При цьому, у справі про банкрутство №904/7099/15 за результатами розгляду кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" Вищий господарський суд України погодився з висновком суду апеляційної інстанції про їх відхилення з огляду на встановлені обставини припинення правовідносин поруки в силу умов договору поруки, яким передбачається, що зобов'язання боржника і поручителя припиняються з моменту визнання боржника банкрутом.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю "РУШ" не підтверджено наявності підстав для перегляду Верховним Судом постанови Вищого господарського суду України від 19.09.2017 у справі №904/7099/15 відповідно до пункту 3 частини 1 статті 111-16 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017.

Виходячи з положень статті 111-21 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, необґрунтованість заяви про перегляд судових рішень господарських судів в порядку Розділу XII-2 ГПК України є підставою для відмови у допуску справи до провадження.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 111-16, 111-21 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у допуску справи №904/7099/15 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати учасникам справи.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.В. Білоус

В.Г. Пєсков