КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2018 р. м. Київ Справа № 910/9675/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання - Кондратенко Н.О.

за участю представників учасників процесу: не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ Діптрансгаз"
на рішеннягосподарського суду міста Києва
від30.08.2017
суддя Сташків Р.Б.
повний текст складено07.09.2017
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Євромета", м. Київ
дотовариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ Діптрансгаз", м. Київ
простягнення 107 592,52 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромета» (надалі-позивач/ТОВ «Євромета») звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ВТГ Діптрансгаз» (надалі-відповідач/ТОВ «ВТГ Діптрансгаз») про стягнення 104 693,75 грн. заборгованості, з яких: 66 060,64 грн.- основних борг, 4 361,12 грн.- 15 % річних, 33 030,23 грн.- штраф та 1 241,94 грн.- інфляційних втрат (а.с. 10-12).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням ТОВ «ВТГ Діптрансгаз» умов договору купівлі-продажу № 647 ЄМ від 02.11.2016 в частині повної оплати за переданий ТОВ «Євромета» відповідачу товар. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № 647 ЄМ від 02.11.2016 позивач просить суд стягнути штрафні санкції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2017 порушено провадження у справі № 910/9671/17 та призначено її до розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВТГ Діптрансгаз» проти позову заперечує з тих підстав, що товар за накладними, на які посилається позивач, було отримано представником відповідача на підставі довіреності, яка передбачала отримання товару на меншу суму, ніж його було передано за накладними, та що надані відповідачем документи не містять усіх реквізитів, передбачених законодавством для первинних документів, тому не підтверджують здійснення господарських операцій. З огляду на наведене, відповідач також вважає, що оскільки ним не було допущено порушення грошового зобов'язання, то відсутні підстави для застосування санкцій, і крім того вказує на подвійне нарахування санкцій за одне і те ж порушення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2017 порушено провадження у справі № 910/9671/17 та призначено її до розгляду.

14.12.2017 ТОВ «Євромета» було подано до господарського суду міста Києва заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 107 592,52 грн (а.с.47).

Вказану заяву місцевим господарським судом прийнято до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9675/17 (суддя Сташків Р.Б.) позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Євромета" задоволено; стягнуто з ТОВ "ВТГ Діптрансгаз" на користь ТОВ "Євромета" 66 060,46 грн. - заборгованості, 4 373,04 грн.- 15% річних, 33 030,23 грн- штрафу, 4 128,79 грн. - втрат від інфляції.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

При цьому місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 6, 202, 253, 254, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 32-34, 43, 44. 49. 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «ВТГ Діптрансгаз» про призначення у справі почеркознавчої експертизи, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9675/17, ТОВ "ВТГ Діптрансгаз" (надалі-апелянт) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ТОВ «ВТГ Діптрансгаз» вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, а саме, ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України та ст. 61 Конституції України та норми процесуального права, зокрема, ч. 4 ст. 22 та п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, скаржник з посиланням на приписи "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначає, що надані позивачем видаткові накладні на отримання відповідачем товару за договором є неналежними, оскільки, на думку апелянта, не відповідають вимогам щодо первинних документів. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 у справі апеляційну скаргу ТОВ "ВТГ Діптрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9675/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.11.2017.

06.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ТОВ «Євромета» було подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 відкладено розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ Діптрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9675/17 до 27.11.2017.

Розпорядженням керівника апарату № 09-52/760/17 від 16.11.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/9675/17, у зв'язку з призначенням головуючого судді Баранця О.М. на посаду судді Верховного Cуду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2017 справу № 910/9675/17 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ Діптрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9675/17 у складі колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.; розгляд скарги призначено її розгляд на 19.12.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 відкладено розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ Діптрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9675/17 до 18.01.2018.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України), відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 02.11.2016 між ТОВ «Євромета», як продавцем та ТОВ «ВТГ Діптрансгаз», як покупцем було укладено договір купівлі-продажу № 647 ЄМ (надалі-договір).

Пунктом 1.1. договору визначено, що продавець зобов'язується передати у власність покупцеві товар в асортименті, в кількості та по ціні, що визначені умовами договору, а покупець зобов'язується прийняти таких товар та оплати в порядку у відповідності до договору.

Предметом продажу є товари, визначені у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору ( п. 1.2. договору).

Відповідно до п. п. 3.1. -3.2. договору загальна сума договору складається з сумарної вартості усіх видаткових накладних, що оформляються сторонами під час дії цього договору. Асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна вартість кожної партії товару визначається сторонами у видатковій накладній на відповідну партію товару.

Датою отримання товару покупцем вважається дата фактичної передачі товару, що зазначається у видатковій накладній ( п. 4.6. договору).

У п. 4.7. договору сторони визначили, що для отримання товару покупець зобов'язаний надати продавцю довіреність для отримання товарно-матеріальних цінностей, оформлену відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 5.2. договору остаточний розрахунок за отриманий товар покупець здійснює протягом 14 календарних днів, починаючи з дати отримання товару.

За прострочення терміну оплати вартості отриманого товару відповідно до п. 5.2. цього договору покупець сплачує на користь продавця 15 % річних від простроченої суми ( п. 6.2. договору).

Пунктом 6.3. договору сторони передбачили, що у випадку прострочення терміну оплати поставленого товару більше, ніж :

- 10 календарних днів, покупець сплачує штраф у розмірі 15% від загальної вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) партії товару;

- на 20 календарних днів, покупець сплачує штраф у розмірі 30% від загальної вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) партії товару;

- на 30 календарних днів, покупець сплачує штраф у розмірі 50% від загальної вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) партії товару.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2017 рок ( п. 9.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Євромета» було поставлено відповідачу обумовлений договором товар, на загальну суму 77 625,71 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № ЄМ-00017422 від 10.12.2016 на загальну суму 1 265,04 грн.;

- видаткова накладна № ЄМ-00017423 від 10.12.2016 на загальну суму 44 666,52 грн.;

- видаткова накладна № ЄМ-00017739 від 16.12.2016 на загальну суму 311,99 грн.;

- видаткова накладна № ЄМ-00017740 від 16.12.2016 на загальну суму 24 379,52 грн.;

- видаткова накладна № ЄМ-00017741 від 16.12.2016 на загальну суму 7002,64 грн.

Вказаний товар був отриманий за відповідною довіреністю № 81 від 06.12.2016, виданою ТОВ «ВТГ Діптрансгаз» на свого представника Чепурного С.М. на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання в частині своєчасної та в повній мірі оплати за отриманий товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість на загальну суму 66 060,46 грн.

03.03.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 0303/1-17 про сплату боргу за поставлений товар у розмірі 66 060,46 грн.

Вимога позивача залишилась без відповіді та задоволення.

Несплата ТОВ "ВТГ Діптрансгаз" частини заборгованості за отриманий від позивача товар з договором купівлі-продажу № 647 ЄМ від 02.11.2016 стала підставою для звернення ТОВ «Євромета» до суду з даним позовом ( з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення 107 592,52 грн. заборгованості та санкцій.

Спір, що виник між сторонами, стосується неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу № 647 ЄМ від 02.11.2016 року в частині здійснення ним обов'язку щодо оплати товару поставленого позивачем.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 ЦК України міст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставлено відповідачу обумовлений договором товар, на загальну суму 77 625,71 грн., що підтверджується видатковими накладними № ЄМ-00017422 від 10.12.2016, № ЄМ-00017423 від 10.12.2016, № ЄМ-00017739 від 16.12.2016, № ЄМ-00017740; № ЄМ-00017741 від 16.12.2016 та відповідною довіреністю № 81 від 06.12.2016, виданою ТОВ «ВТГ Діптрансгаз» на свого представника Чепурного С.М. на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача претензій по кількості, якості та/або комплектності поставленого по вищеописаним накладним товару.

Місцевим господарським судом було правомірно відхилено доводи відповідача, з якими погоджується судова колегія апеляційної інстанції про те, що товар за накладними, на які посилається позивач, було отримано представником відповідача на підставі довіреності, яка передбачала отримання товару на меншу суму, ніж його було передано за накладними, оскільки, як вірно було встановлено судом та вбачається з довіреності № 81 від 06.12.2016 на отримання будівельних матеріалів останню було видано на суму 200 000 грн., що більше вартості отриманого за накладними товару.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, оскільки представництво довіреної особи відповідача Чепурного С.М., в процесі отримання товару здійснювалось на підставі довіреності № 81 від 06.12.2016, то у видаткових накладних було обґрунтовано зазначено саме реквізити довіреності, в якій в свою чергу і зазначено посаду уповноваженої особи, що відтак не є порушенням чинного законодавства та не спростовує факт отримання товару по вищеописаним накладним відповідачем.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем у справі не було належним чином спростовано доводи позивача, не обґрунтовано відсутності у нього обов`язку щодо виконання договірного зобов'язання щодо сплати коштів, за наданий позивачем товар, не надано доказів сплати такої заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині суми основного боргу є правомірними, законними та обґрунтованими.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 6.2. договору, за прострочення терміну оплати вартості отриманого товару відповідно до п. 5.2. цього договору покупець сплачує на користь продавця 15 % річних від простроченої суми, а відповідно до 6.3. договору, у випадку прострочення терміну оплати поставленого товару більше, ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує штраф у розмірі 50% від загальної вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) партії товару.

Місцевим господарським судом правомірно було враховано, що за правовою природою відсотків, передбачених у п. 6.2. договору, є договірне збільшення розміру відсотків річних, передбачених ст. 625 ЦК України, тоді як позивач у позові називає ці відсотки "пенею, у розмірі 15% річних", що є помилковим, тому суд дану штрафну санкцію розцінює у такому вигляді, як вона передбачена договором - збільшення до 15 розміру відсотків річних, передбачених ст. 625 ЦК України.

Також як вірно було зазначено судом першої інстанції, що у розрахунку втрат від інфляції позивач помилково також у прохальній частині розраховану суму називає пенею, тоді як це є інфляційне збільшення боргу (втрати від інфляції).

З огляду на викладене, апеляційна інстанція, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення штрафу та втрат від інфляції та 15% річних, вважає такий розрахунок арифметично правильним, з огляду на що, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача підлягають 15% річних у розмірі 4 373,04 грн., штрафу розмірі 33 030,23 грн. штрафу та інфляційні втрати у розмірі 4 128,79 грн., відтак рішення суду першої інстанції в цій частині також є правильним та обґрунтованим.

Враховуючи викладені обставини, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявного факту прострочення відповідачем встановлених договором купівлі-продажу № 647 ЄМ від 02.11.2016, а саме, порушення строків оплати наданого позивачем товару, та, відповідно, обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Щодо посилання ТОВ "ВТГ Діптрансгаз" про те, що докази, надані позивачем, а саме видаткові накладні на підтвердження факту поставки товару за договором купівлі-продажу № 647 ЄМ від 02.11.2016 є неналежними, оскільки не відповідають вимогам щодо первинних документів, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема,письмовими, речовими і електронними доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреністю № 81 від 06.12.2016, виданною ТОВ "ВТГ Діптрансгаз", відповідач уповноважив свого представника - приймальника товару Чепурного С.М. на отримання від позивача товару (цінностей) за накладною угодою № 647 ЄМ від 02.11.2016.

З видаткових накладених № ЄМ-00017422 від 10.12.2016, № ЄМ-00017423 від 10.12.2016, № ЄМ-00017739 від 16.12.2016, № ЄМ-00017740; № ЄМ-00017741 від 16.12.2016 вбачається, що ТОВ «Євромета» поставило товар, а уповноважений представник відповідача - Черпурний С.М. який діяв на підставі довіреності № 81 від 06.12.2016 прийняв товар за договором № 647 ЄМ від 02.11.2016, на загальну суму 77 625,71 грн.,

Отже, зазначення у видаткових накладних № ЄМ-00017422 від 10.12.2016, № ЄМ-00017423 від 10.12.2016, № ЄМ-00017739 від 16.12.2016, № ЄМ-00017740; № ЄМ-00017741 від 16.12.2016 інформації щодо представника ТОВ "ВТГ Діптрансгаз" Чепурного С.М. (зазначення довіреності № 81 від 06.12.2016) дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від відповідача, у розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що з приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" випливає, що засвідчення печаткою видаткової накладної не є обов'язковим.

З огляду на те, що усі обставини справи та докази, які мають значення для справи, досліджуються та оцінюються судом в їх сукупності та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за договором № 647 ЄМ від 02.11.2016, та, відповідно отримання такого товару відповідачем (видаткові накладні № ЄМ-00017422 від 10.12.2016, № ЄМ-00017423 від 10.12.2016, № ЄМ-00017739 від 16.12.2016, № ЄМ-00017740; № ЄМ-00017741 від 16.12.2016, довіреність № 81 від 06.12.2016), доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання такого товару відповідачем, у відповідності до положень п. 4.6. та п. 5.2. договору, а, відтак, і не настання у ТОВ "ВТГ Діптрансгаз" обов'язку щодо оплати такого товару є неспроможними та безпідставними.

Твердження про порушення місцевим господарським судом ч. 2 ст. 79 ГПК України ( в редакції чинній на момент подання клопотання) колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, встановити обставини, які входять до предмета доказування у даному спорі, можливо за результатами оцінки наявних у справі доказів.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказане клопотання не містить обґрунтувань щодо дійсної потреби у призначенні у справі судово-почеркознавчої експертизи.

Водночас, необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може потягти за собою порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, яка покладає на національні суди обов'язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

З огляду на викладене, доводи заявника апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм ст. 79 ГПК України ( в редакції чинній на момент подання клопотання) не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 281, 282 та Розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України , Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВТГ Діптрансгаз" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2017 у справі № 910/9675/17-без змін.

Справу № 910/9675/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 22.01.2018

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Б.В. Отрюх

М.Л. Яковлєв