РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2018Справа № 910/19245/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., при секретарі судового засідання Чаплигіній А.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТА-ТРЕЙД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС"

про стягнення 755 719, 96 грн.

Представники:

від позивача: Федоров А.О.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІНТА-ТРЕЙД" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (далі-відповідач) про стягнення боргу у загальній сумі 755 719, 96 грн., з яких: вартість поставленого товару в розмірі - 692 220, 00 грн.; пеня в розмірі - 52 916, 63 грн.; 5% річних в розмірі - 10 583, 33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № ЛМТС-09/12/16 від 09.12.2016 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 30.11.2017 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 14.12.2017.

13.12.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання представника відповідача та просив продовжити строк розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено на 11.01.2018.

У даному судовому засіданні суд повідомив, що 15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Зважаючи на те, що справа № 910/19245/17 не є складною з огляду на наявні в ній матеріали, враховуючи обсяг та характер доказів у справі, суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 суд ухвалив здійснювати розгляд справи №910/19245/17 у порядку спрощеного позовного провадження.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, через відділ автоматизованого документообігу суду подав заяву, в якій просив суд відкласти розгляд справи, у зв'язку з перебуванням повноважного представника відповідача у відрядженні.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" заяву, суд відмовляє у її задоволенні, оскільки юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, а зазначені у клопотанні обставини не є підставою для його задоволення, при цьому суд відзначає, що розгляд даної справи неодноразового відкладався.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.01.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІНТА-ТРЕЙД" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (далі - покупець) укладено договір поставки № ЛМТС-09/12/16, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується поставляти покупцю товари (запчастини та/або шини до транспортних засобів), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах визначених цим договором приймати товар та оплачувати його.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість ціна на одиницю товару, що підлягає поставця за цим договором, визначається у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід'ємними частинами договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна (вартість) кожної партії товару узгоджується сторонами, яка вказується у рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору без складання специфікації. Покупець, підписуючи товаросупроводжувальні документи про відвантаження товару, погоджується на прийняття товару у кількості, номенклатури асортименту та ціни, що вказано в товаросупроводжувальних документах та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару.

Згідно п. 3.1. договору, покупець оплачує товар у розмірі 100 % передплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або внесення коштів у касу постачальника. Відвантаження товару здійснюється після фактичного надходження грошових коштів на поточний рахунок або в касу постачальника.

За умовами п. 3.1.1. договору, за згодою постачальника, допускається відстрочення платежу до 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки товару, яка виражається в заповненні сторонами графи цього пункту договору про кількість днів прострочення платежу.

Пунктом 5.1. договору визначено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту 100 % оплати за відповідну партію товару. Ризик випадкової загибелі та випадкового пошкодження товару покладається на покупця з моменту поставки партії товару.

Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації (п. 5.5. договору).

Відповідно до п. 8.2. договору (в редакції протоколу розбіжностей від 09.12.2016), у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплати на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, та окрім того 5 % річних.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 692 220, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1838 від 02.06.2017 на суму 192 060, 00 грн., № 2236 від 26.06.2017 на суму 63 300, 00 грн., № 2242 від 26.06.2017 на суму 135 300, 00 грн., № 2363 від 03.07.2017 на суму 301 560, 00 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" утворилась заборгованість у розмірі 692 220, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до позивача листом № 03-142/2017 від 15.09.2017, в якому просив позивача розглянути можливість щодо відстрочення погашення боргу у розмірі 692 220, 00 грн. до 31.11.2017 та затвердити наведений у листі графік погашення.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 692 220, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 52 916, 63 грн. - пені за загальний період з 17.06.2017 по 26.10.2017 та 10 583, 33 грн. - 5 % річних за загальний період з 17.06.2017 по 26.10.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору поставки № ЛМТС-09/12/16 від 09.12.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або пр-ипинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 692 220, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1838 від 02.06.2017 на суму 192 060, 00 грн., № 2236 від 26.06.2017 на суму 63 300, 00 грн., № 2242 від 26.06.2017 на суму 135 300, 00 грн., № 2363 від 03.07.2017 на суму 301 560, 00 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Однак, відповідач оплати поставленого товару у повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" утворилась заборгованість у розмірі 692 220, 00 грн.

Відповідно до підпункту 3.1.1. п. 3.1. договору, за згодою постачальника, допускається відстрочення платежу до 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки товару, яка виражається в заповненні сторонами графи цього пункту договору про кількість днів прострочення платежу.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи передбачене підпунктом 3.1.1. п. 3.1. договору поставки № ЛМТС-09/12/16 від 09.12.2016 відстрочення платежу до 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки товару, суд відзначає, що за видатковою накладною № 1838 від 02.06.2017 на суму 192 060, 00 грн. починаючи з 17.06.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковими накладними № 2236 від 26.06.2017 на суму 63 300, 00 грн., № 2242 від 26.06.2017 на суму 135 300, 00 грн., починаючи з 11.07.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковою накладною № 2363 від 03.07.2017 на суму 301 560, 00 грн. починаючи з 18.07.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № ЛМТС-09/12/16 від 09.12.2016 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 692 220, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 52 916, 63 грн. - пені за загальний період з 17.06.2017 по 26.10.2017 та 10 583, 33 грн. - 5 % річних за загальний період з 17.06.2017 по 26.10.2017.

Відповідно до п. 8.2. договору (в редакції протоколу розбіжностей від 09.12.2016), у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплати на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, та окрім того 5 % річних.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені та 5% річних і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки № ЛМТС-09/12/16 від 09.12.2016, в силу положень ст.ст 611, 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача 52 916, 63 грн. - пені за загальний період з 17.06.2017 по 26.10.2017 та 10 583, 33 грн. - 5 % річних за загальний період з 17.06.2017 по 26.10.2017.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТА-ТРЕЙД" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 33, ідентифікаційний код - 39209821) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТА-ТРЕЙД" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, ідентифікаційний код - 39958630) 692 220 (шістсот дев'яносто дві тисячі двісті двадцять) грн. 00 коп. - заборгованості, 52 916 (п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот шістнадцять) грн. 63 коп. - пені, 10 583 (десять тисяч п'ятсот вісімдесят три) грн. 33 коп. - 5 % річних та 11 335 (одинадцять тисяч триста тридцять п'ять) грн. 80 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 16.01.2018.

Суддя Щербаков С.О.