ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2018 р. Справа № 907/621/17

м.Львів

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С. М.,

суддів: Бонк Т. Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» №69 від 06.11.2017

на рішення господарського суду Закарпатської області від 23.10.2017, суддя Ремецькі О.Ф., м. Ужгород, (повний текст рішення складено 26.10.2017),

за позовом Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал», м.Мукачево

до відповідача публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад», м.Мукачево

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

14.08.2017 Мукачівське міське комунальне підприємство «Мукачівводоканал», звернулося до господарського суду Закарпатської області із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачем, всупереч п.3.4.2. та п. 5.1 договору №73 від 03.03.2015, несвоєчасно та не в повному обсязі, проведено оплату за відвід стічних вод згідно з встановленими тарифами на послуги централізованого водовідведення. З цих підстав позивач, з урахуванням заяви №942 від 13.09.2017 (а.с.45-51) про збільшення позовних вимог, просить стягнути суму заборгованості в розмірі 44 443,07 грн., а також за прострочення виконання зобовязання пеню в розмірі 3 103,15 грн., інфляційні нарахування в розмірі 1 253,92 грн. та 3% річних в розмірі 395,00 грн.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.10.2017 частково задоволено позов (з урахуванням прийнятих ухвалою від 20.09.2017 збільшених позовних вимог) та стягнуто з публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» на користь Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал» 44 201,82 грн., у тому числі 39 449,75 грн. заборгованості за послуги по водопостачанню та водовідведенню, 395,00 грн. трьох відсотків річних, 1 253,92 грн. інфляційних втрат та 3 103,15 грн. пені за несвоєчасний проведений розрахунок за надані послуг, а також суму 1 600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Припинено провадження в частині стягнення суми 4 993,32 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в звязку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем проведено розрахунок в частині оплати наданих послуг.

В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції посилався на вимоги ст. 509, 549, 611, 625, 626, 629, 901 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України.

Зазначене рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми боргу за період з грудня 2016 по березень 2017 та з червня 2017 по серпень 2017 на загальну суму 39 449,75 грн. мотивоване тим, що розрахунок вартості оплати за надані послуги по прийманню стічних вод від відповідача з урахуванням площі 20 000 м. кв. позивачем проведено з урахуванням Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Міністерства ЖКГ України №190 від 27.06.2008.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, 3% річних та пені, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми 395,00 грн. трьох відсотків річних за січень-серпень 2017 року, 1253,92 грн. інфляційних втрат за січень-серпень 2017 року та 3103,15 грн. пені за несвоєчасний розрахунок за період з 01.03.2017 по 31.08.2017.

В апеляційній скарзі відповідач (ПАТ «Мукачівприлад») просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 23.10.2017 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на відсутність договірних відносин з позивачем у 2017 році та безпідставність висновку суду першої інстанції про наявність таких.

Апелянт вважає, що відсутність договірних відносин унеможливлює застосування до спірних правовідносин Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Міністерства ЖКГ України №190 від 27.06.2008.

Окрім того, скаржник зазначає, що Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Міністерства ЖКГ України №190 від 27.06.2008 не регулюють порядок приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі каналізації населених пунктів України.

Місцевим господарським судом задоволено позовні вимоги з урахуванням завищених лімітів на приймання стічних вод (654,0 м. куб. на місяць), які визначені п. 2.1. договору №73 від 03.03.2015.

Посилається апелянт й на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував п.п. «б» п. 5.4. договору №73 від 03.03.2015, яким визначено порядок та коефіцієнт визначення кількості стічних вод, які надходять до обєктів абонента (відповідача).

Отже, апелянт вважає, що судом першої інстанції: неповно зясовано обставини, що мають значення для справи; дано неправильну оцінку доказам та неправильно встановлено обставини по справі на підставі наявних доказів; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач (Мукачівське міське комунальне підприємство «Мукачівводоканал») просить рішення господарського суду Закарпатської області від 23.10.2017 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу підтримує висновки суду першої інстанції, а саме щодо пролонгації договору №73 від 03.03.2015, існування договірних відносин між сторонами та правильності застосування до спірних правовідносин Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Міністерства ЖКГ України №190 від 27.06.2008.

В судове засідання 10.01.2018 учасники судового процесу не зявились, явки уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, а тому апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість вирішення спору за наявними у справі доказами.

Частиною третьою статті 222 ГПК України, передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні в справі докази, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Закарпатської області від 23.10.2017 без змін, апеляційної скарги відповідача (ПАТ «Мукачівприлад») без задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між Мукачівським міським комунальним підприємством «Мукачівводоканал» (позивач) та публічним акціонерним товариством «Мукачівприлад» (відповідач) укладено договір за №73 від 03.03.2015 (а.с.21-23) про подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод по комунальній каналізації, пунктом 2.1 якого позивач зобовязався здійснювати відпуск питної води та відвід стічних вод у каналізацію по обєктах заявлених при укладанні даного договору, а відповідач відповідно до п.3.4.2. та п. 5.1 вказаного договору своєчасно і в повному обсязі, проводити оплату за водопостачання та відвід стічних вод і відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 193 Господарського кодексу України, частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, правильним є висновок місцевого господарського суду, що внаслідок укладення договору №73 від 03.03.2015 між сторонами виникли взаємні права та обовязки щодо надання послуг на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації.

Відповідно до п. 8.1 цього договору він набирає чинності з дня підписання і діє до 03.03.2016. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії однією зі сторін не буде заявлено про відмову від цього договору або його перегляд.

За змістом ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Отже, правильним є висновки суду першої інстанції про чинність на момент виникнення спірних правовідносин договору №73 від 03.03.2015, а також про те, що в силу ч. 1 ст. 631 ЦК України укладений між сторонами договір №73 від 03.03.2015 поширює свою дію на правовідносини, які фактично склалися між сторонами до 01.03.2018.

Враховуючи вищенаведене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність договірних відносин відповідача з позивачем у 2017 році, внаслідок яких між сторонами виникли взаємні права та обовязки.

Окрім того, доводи апеляційної скарги про відсутність договірних відносин відповідача з позивачем у 2017 році базуються на договорі №73 від 18.09.2013 (а.с.110-112), який не є предметом розгляду в даному спору, а тому такі доводи є безпідставними та відхиляються апеляційним господарським судом.

Частиною першою статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами встановлено, що відповідачем п. 3.4.2. та п. 5.1 договору №73 від 03.03.2015 не виконуються, і у відповідача (з урахуванням прийнятої ухвалою від 20.09.2017 заяви про збільшення позовних вимог) виникла заборгованість з основного боргу, в період з грудня 2016 року по серпень 2017 року в розмірі 44 443,07 грн., що підтверджується наданими позивачем рахунками по оплаті, яких відповідач не сплатив: рахунок №73/287624 (а.с.20) за грудень 2016 року на загальну суму 6 225,93 грн.; рахунок №73/288475 (а.с.19) за січень 2017 року на загальну суму 8 963,85 грн.; рахунок №73/289496 (а.с.18) за лютий 2017 року на загальну суму 12 930,23 грн.; рахунок №73/290471 (а.с.17) за березень 2017 року на загальну суму 19 217,00 грн.; рахунок №73/291544 (а.с.16) за квітень 2017 року на загальну суму 21 595,55 грн.; рахунок №73/292635 (а.с.15) за травень 2017 року на загальну суму 24 210,32 грн.; рахунок №73/293642 (а.с.14) за червень 2017 року на загальну суму 29 318,05 грн.; рахунок №73/294674 (а.с.13) за липень 2017 року на загальну суму 36 641,71 грн.; рахунок №73/295627 (а.с.52) за серпень 2017 року на загальну суму 44 443,07 грн.

Окрім цього, факт надання позивачем послуг по централізованому комунальному водопостачанню та водовідведенню не заперечується відповідачем, що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків станом на 01.04.2017 (а.с.9), станом на 01.07.2017 (а.с.10) та станом на 31.07.2017 (а.с.11), які підписані та скріплені печатками сторін, претензію №616 від 27.06.2017 (а.с.12) згідно якої позивач вимагає від відповідача до 01.07.2017 погасити заборгованість у розмірі 21 595,55 грн., яка утворилась станом на 01.06.2017 та яка залишена відповідачем без задоволення, а також платіжним дорученням №317 від 06.09.2017 (а.с.57) згідно якого ПАТ «Мукачівприлад» сплатило Мукачівському міському комунальному підприємству «Мукачівводоканал» 4 993,32 грн. за воду і каналізацію згідно рахунку за квітень, травень 2017 року.

Судами встановлено та не заперечується сторонами, що до травня місяця 2017 року питання щодо розрахунків за скид та приймання стічних вод регулювалося Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи населених пунктів України, затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002.

З травня 2017 року дані правила були скасовані розпорядженням № 166-р Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року, яке набуло чинності 21.05.2017.

Проте, одночасно були внесені зміни у Закон України «Про питну воду та питне водопостачання», згідно яких закон доповнено статтею 13-1, частиною четвертою якої регламентовано порядок приймання стічних вод. Згідно цієї частини порядок приймання стічних вод регулюється місцевими правилами, що встановлені органами самоврядування.

Відповідно до ч. 6 ст. 13-1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» у разі якщо відповідний орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про затвердження місцевих правил, застосовуються правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Судами встановлено, що органом місцевого самоврядування м. Мукачево відповідних правил не прийнято, що не заперечується сторонами.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначаються Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008.

Відповідно до п. 1.1. цих Правил, останні є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Отже, у звязку зі скасуванням Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 та відсутністю місцевих правил, якими регулюється порядок приймання стічних вод, місцевий господарський суд дійшов до висновку про застосування до спірних правовідносин Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008.

Отже, з урахуванням вищезазначеного доводи апелянта про те, що відсутність договірних відносин унеможливлює застосування до спірних правовідносин Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Міністерства ЖКГ України №190 від 27.06.2008, а також, що ці Правила не регулюють порядок приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі каналізації населених пунктів України спростовуються вищевикладеними обставинами по справі.

Відповідно до п. 3.7. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно з п. 3.14. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел.

Пунктом 3.15. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, встановлено, споживачі, що мають власні водозабори і скидають стічні води до мереж централізованого водовідведення, при відсутності засобів обліку стічних вод подають виробнику дані про об'єм та показники якості стічних вод відповідно до умов договору. У випадку ненадання споживачами інформації про обсяг стічних вод плата нараховується за визначеними обсягами водовідведення, зазначеними у договорі.

За змістом пункту 5.29. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, у разі відсутності засобів обліку стічних вод їх облік здійснюється такими методами:

1) за допомогою засобів обліку на водозаборах;

2) за паспортною продуктивністю насосів на водозаборах;

3) за паспортним дебітом усіх свердловин та проектною потужністю поверхневого водозабору;

4) на підставі витрат води на технологічні потреби;

5) на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення.

Метод визначення кількості стічних вод встановлюється виробниками.

Якщо кількість стічних вод визначається одним із методів, зазначених у цьому пункті Правил, що зафіксовано договором або двостороннім актом між виробником та споживачем на обумовлений термін, то споживач протягом цього терміну може не надавати виробнику таких даних.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять з обєктів абонента, визначається:

- за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно показів водолічильників, а у разі їх відсутності - за узгодженням з ММКП «Мукачівводоканал» за діючими нормами водоспоживання або іншими способами, передбаченими Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктам України та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст та селищ України та чинним законодавством України;

- площею зливної каналізації, що визначається площею території, з якої іде збір дощових вод в комунальну каналізацію і складає 20000 м. кв. з врахуванням коефіцієнта опадів, наданих Державною метеорологічною службою.

Таким чином, п. 5.4. договору передбачено методи визначення кількості стічних вод, які надходять з обєктів абонента шляхом врахування коефіцієнта опадів, наданих Державною метеорологічною службою з площі збору дощових вод в комунальну каналізацію. Вказані методи узгоджуються з п. 5.29. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008.

З цих підстав відхиляються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував пп. «б» п. 5.4. договору №73 від 03.03.2015, яким визначено порядок та коефіцієнт визначення кількості стічних вод, які надходять до обєктів абонента (відповідач).

Відповідно до п.4.10. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, середньорічний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (далі - поверхневі стічні води), О і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулою

О = О + О + О ,

р Д С ПМ

де Ор - середньорічний об'єм поверхневих стічних вод, куб.м/рік;

Од - середньорічний об'єм дощових вод, куб.м/рік;

Ос - середньорічний об'єм снігових вод, куб.м/рік;

Опм - середньорічний об'єм поливально-мийних вод, куб.м/рік.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування даної формули при визначенні кількості стічних вод, які надходять з обєктів абонента, та при проведенні розрахунку вартості оплати за надані послуги по прийманню стічних вод від відповідача.

Відповідно до п. 5.5. договору тарифи на скид стоків на момент укладення договору складають для інших організацій (ІІІ група споживачів) 3,72 грн./м.куб. У випадку зміни у встановленому порядку тарифів, норм водоспоживання, що діють на момент укладення договору, оплата абонентом наданих йому послуг, здійснюється за новими тарифами, нормами, з моменту їхнього вводу в дію, без яких-небудь додаткових погоджень з абонентом їхніх розмірів. При цьому інші умови договору не змінюються.

Згідно з п. 5.6. договору розрахунковим періодом є місяць. Абонент зобовязаний з 10 по 15 число кожного місяця повідомляти покази водолічильника, згідно яких ММКП «Мукачівводоканал» в 5-ти денний термін виписується рахунок.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1501 від 01.09.2016 встановлено, що тариф на централізоване водовідведення з ПДВ складає 2,81 грн., а тариф на централізоване водопостачання з ПДВ складає 7,27 грн.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Отже, пунктом 5.4 договору визначено способи визначення кількості стічних вод, які надходять з обєктів абонента на підставі чого, в порядку, визначеному пунктами 5.5. та 5.6. здійснюється калькуляція вартості наданих послуг з користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення.

Судами встановлено, що за період з грудня 2016 року по червень 2017 року Закарпатський обласний центр з гідрометрології (Закарпатський ЦГМ) надавав позивачу відомості про кількість щомісячних опадів по місту Мукачево для формування позивачем рахунків по оплаті вартості наданих послуг по водопостачанню та водовідведенню, що підтверджується листами №25-50/48 від 10.01.2017 (а.с.73) Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, згідно якого надано інформацію про кількість опадів, які випали в м. Мукачево в січні 2017 року; №25-50/233 від 13.02.2017 (а.с.72) Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, згідно якого надано інформацію про кількість опадів, які випали в м.Мукачево в січні 2017 року; №25-50/350 від 07.03.2017 (а.с.71) Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, згідно якого надано інформацію про кількість опадів, які випали в м. Мукачево в лютому 2017 року; №25-50/490 від 07.04.2017 (а.с.70) Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, згідно якого надано інформацію про кількість опадів, які випали в м.Мукачево в березні 2017 року; №25-50/582 від 04.05.2017 (а.с.69) Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, згідно якого надано інформацію про кількість опадів, які випали в м. Мукачево в квітні 2017 року; №25-50/736 від 06.06.2017 (а.с.68) Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, згідно якого надано інформацію про кількість опадів, які випали в м.Мукачево в травні 2017 року; №25-50/863 від 04.07.2017 (а.с.67) Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, згідно якого надано інформацію про кількість опадів, які випали в м.Мукачево в червні 2017 року.

На підставі вищенаведеного, перевіривши розрахунки суми заборгованості за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації у період грудень 2016 серпень 2017, які здійснені місцевим господарським судом та детальний розрахунок суми заборгованості, який наданий позивачем на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 апеляційний господарський суд погоджується з їх правильністю, а тому судом першої інстанції правильно задоволено позов в частині стягнення 39 449,75 грн. основного боргу.

Виходячи з принципу змагальності сторін в судовому процесі, відповідачем не надано доказів на спростування суми заборгованості.

Також, судом першої інстанції правильно припинено провадження в частині стягнення суми боргу 4 993,32 грн. за квітень-травень 2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в звязку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем проведено розрахунок в частині оплати наданих послуг, що підтверджується платіжним дорученням №317 від 06.09.2017 (а.с.57).

Відповідно до п. 3.4.3. договору, абонент зобовязаний витрачати воду і скидати стоки в межах встановленого ліміту. За воду, витрачену понад встановлений ліміт та скид стоків понад встановлений ліміт, проводити оплату в пятикратному розмірі діючих тарифів.

Отже, договором передбачено скидання абонентом стоків понад встановленого ліміту, який визначений п. 2.1. договору №73 від 03.03.2015 (654,0 м. куб. на місяць) з визначенням спеціального (особливого) порядку розрахунків, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом задоволено позовні вимоги з урахуванням завищених лімітів на приймання стічних вод (654,0 м. куб. на місяць), які визначені п. 2.1. договору №73 від 03.03.2015.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Оскільки визначений умовами договору розмір пені перевищує ставку, визначену Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", застосуванню підлягає розмір пені, встановлений даним Законом.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3103,15грн. пені за несвоєчасний розрахунок за період з 01.03.2017 по 31.08.2017.

Таким чином, апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням норм щодо перебігу строків давності та моменту виникнення прострочення виконання зобовязання, погодився з розрахунками місцевого господарського суду про обґрунтованість стягнення з відповідача пені в розмірі 3103,15 грн. за несвоєчасний розрахунок за період з 01.03.2017 по 31.08.2017.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Таким чином, апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру 3% річних у відповідності до вимог законодавства, погодився з висновками суду першої інстанції в частині обґрунтованості стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 395,00 грн. за січень-серпень 2017 року.

Щодо інфляційних нарахувань, то зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

З наданого позивачем розрахунку інфляційні втрати нараховані на суму 1253,92 грн. за січень-серпень 2017 року

Здійснивши перерахунок заявлених інфляційних втрат в межах заявлених позивачем позовних вимог, у відповідності до вимог законодавства про нарахування інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення інфляційних втрат на суму 1253,92 грн.

Відповідно до частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч. 1, 2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду про порушення відповідачем права позивача на своєчасний та повний розрахунок за надані послуги з водопостачання та водовідведення по договору №73 від 03.03.2015, а тому рішення господарського суду Закарпатської області від 23.10.2017 у справі №907/621/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргу публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом (відповідачем).

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Закарпатської області від 23.10.2017 у справі №907/621/17 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» №69 від 06.11.2017 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2018