ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15.01.2018 справа № 905/665/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі: за участю представників сторін від апелянта: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 Не зявилися Не зявилися
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Донецької області
від02.11.2017 року
у справі№905/665/15
за позовомДержавного підприємства "Регіональні електричні мережі", м. Вишгород в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області
до відповідачаДержавного підприємства "Укршахтгідрозахист", м. Київ
про за скаргою стягувача на діїстягнення 91165660,68 грн. Державного підприємства "Регіональні електричні мережі", м. Вишгород в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.11.2017р. у справі №905/665/15 скаргу №04/1038 від 06.09.2017р. Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії про визнання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 14.08.2017р. про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №49531091 недійсною, задоволено.

Визнано недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 14.08.2017р. про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №49531091.

Ухвала суду першої інстанції мотивована обґрунтованістю та доведеністю вимог, викладених у скарзі Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії №04/1038 від 06.09.2017р.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Донецької області від 02.11.2017 р. по справі №905/665/15, в якій просив її скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України посилається на п.2, 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та вважає, що виконавчий документ підлягає поверненню, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій щодо боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення..

Апелянт вважає, що доводи скарги №04/1038 від 06.09.2017р.є безпідставними, а постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.08.2017р. про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №49531091 винесена з дотриманням вимог законодавства України.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство "Укршахтгідрозахист", м. Київ підтримує доводи Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, викладені в апеляційній скарзі.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача по справі до суду апеляційної інстанції не надано.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017р. було визначено склад колегії суддів: Геза Т.Д. - головуючий суддя, судді: Дучал Н.М., Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017р. порушене провадження за апеляційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Донецької області від 02.11.2017р. у справі №905/665/15. За клопотанням Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів, справу призначено до розгляду на 15.01.2018р.

З 15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України в новій редакції відповідно до Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів № 2147-19 від 03.10.2017.

П.9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційна скарга Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Донецької області від 02.11.2017р. у справі №905/665/15 розглядається відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній з 15.12.2017р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017р.).

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.09.2015р. по справі №905/665/15 позовні вимоги Державного підприємства Регіональні електричні мережі, м.Вишгород в особі Луганської філії, м.Лисичанськ до Державного підприємства Укршахтгідрозахист, м.Київ про стягнення 91165660,68 грн, а саме боргу за активну електроенергію - 48193565,59 грн; боргу за реактивну електроенергію 2695433,53 грн; 3% річних 2982893,35 грн; - інфляційної складової боргу 37293768,21 грн задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача борг за активну електроенергію 44718265,59 грн; борг за реактивну електроенергію 2695433,53 грн, 3% річних 2982697,99 грн, інфляційну складову боргу 37293768,21 грн, а також судовий збір 73079,84 грн. В залишковій частині вимог відмовлено.

На виконання рішення від 10.09.2015р. по вказаній справі 25.09.2015р. господарським судом було видано, зокрема, наказ про стягнення боргу за реактивну електроенергію - 2695433,53 грн, 3% річних - 2982697,99 грн, інфляційної складової боргу - 37293768,21 грн, а також судового збору у розмірі 73079,84 грн., який предявлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.12.2015р. відкрито виконавче провадження №49531091 з примусового виконання наказу від 25.09.2015р.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.08.2017р. виконавчий документ №905/665/15 від 25.09.2015р. повернуто стягувачу на підставі п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, у звязку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу та встановленою законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

13.09.2017р. Державне підприємство Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою №04/1038 від 06.09.2017р. про визнання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 14.08.2017р. про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №49531091 недійсною.

Листом господарського суду Луганської області №01-07/81 від 13.09.2017р. вказану скаргу з додатками направлено за належністю до господарського суду Донецької області.

В обґрунтування скарги Державне підприємство Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії посилалося на те, що рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу ґрунтувалось на відсутності підстав для примусової реалізації майна боржника з огляду на приписи Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна, Закону України Про виконавче провадження. Проте, на думку заявника, державним виконавцем не було належним чином досліджено питання відсутності у боржника майна, яке не забезпечує ведення його виробничої діяльності, що виключає можливість застосування норм відповідних нормативно-правових актів та повернення виконавчого документа стягувачу.

02.11.2017р. господарським судом Донецької області за наслідками розгляду скарги Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії від 06.09.2017р. прийнято ухвалу, що оскаржується.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності та змагальності. (ст.7,13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1. ст.326 Господарського процесуального кодексу України).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. (ч.1,3 ст.327 Господарського процесуального кодексу України).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004р. у справі Півень проти України зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди однієї із сторін.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження, як спеціальний нормативний акт, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. №1404-VІІ, у п. 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З матеріалів скарги Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії вбачається, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було вчинено жодних дій, спрямованих на розшук майна боржника, а також не складено акту про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. №1404-VІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.10 Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016р. заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно до ст.18 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. №1404-VІІ виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; тощо. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відтак, законодавець визначає умови і порядок виконання судових рішень у примусовому порядку, низку повноважень (прав та обовязків) державного виконавця, які здійснюються останнім з метою забезпечення виконання судових рішень.

Під час прийняття оскаржуваної постанови державний виконавець керувався нормами п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до яких виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження (у редакції Закону України №1404-VІІІ від 02.06.2016р.) виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною 2 цієї норми передбачено, що про наявність обставин, зазначених у п.п.2-6 ч.1 цієї статті, державний виконавець складає акт.

Тобто, у разі прийняття рішення державним виконавцем про повернення виконавчого документа необхідне проведення обстеження майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту.

Водночас, за приписами ч.8 ст.48 Закону України Про виконавче провадження виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Висновок щодо безрезультатності та/або неможливості розшуку майна чи встановлення/з'ясування певних обставин буде обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець зазначав, що на примусову реалізацію майна боржника по справі встановлено мораторій Законом України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна, майно на яке можливо звернути стягнення та грошові кошти на рахунках, на які державним виконавцем у процесі здійснення виконавчих дій накладено арешт, у боржника відсутні.

Статтею 1 Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст.2 Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв?язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов?язань боржника з перерахування фондам загальнообов?язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець посилався на те, що на примусову реалізацію майна боржника по справі встановлено мораторій Законом України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна, майно на яке можливо звернути стягнення та грошові кошти на рахунках, на які державним виконавцем у процесі здійснення виконавчих дій накладено арешт, у боржника відсутні.

Проте, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не проведено належних виконавчих дій по розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

В матеріалах справи відсутній акт на виконання ч.2 ст.37 Закону України Про виконавче провадження (у редакції Закону України №1404-VІІІ від 02.06.2016р.)

Докази про вчинення виконавчих дій з приводу виявлення банківських рахунків боржника та існування власних грошових коштів на вказаних рахунках боржника в матеріалах виконавчого провадження відсутні

Доводи скаржника, що у Державного підприємства Укршахтгідрозахист відсутнє майно, яке не використовується у виробничому процесі, не приймаються до уваги, оскільки наявність чи відсутність таких обставин не спростовує обовязку державного виконавця перевіряти відповідні дані до повернення виконавчого документу стягувачу.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не здійснено усі необхідні та можливі дії, направлені на встановлення наявності чи відсутності у боржника іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення.

За таких обставин, доводи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду Донецької області від 02.11.2017 р. у справі №.905/665/15

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ задоволенню не підлягає.

Ухвала господарського суду Донецької області від 02.11.2017 р. у справі №905/665/15 є законною, обґрунтованою, прийнятою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Донецької області від 02.11.2017р. у справі №905/665/15 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 02.11.2017 р. у справі №905/665/15- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду згідно вимог Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 17.01.2018р.

Головуючий суддя: Т.Д. Геза

Судді: Н.М. Дучал

ОСОБА_3