РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2018Справа № 910/20451/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Профешинал Клас»

до Публічного акціонерного товариства «Завод Укркабель»

про стягнення 8550 грн.,

за участі представників:

від позивача - Єпанчінцев О.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Профешинал Клас» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Завод Укркабель» про стягнення 8550 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2015 між сторонами укладено Договір безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 4, на підставі якого позивач перерахував відповідачу 8550,00 грн., однак останній вказану суму грошових коштів у встановлений Договором строк не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що не заперечує проти заявлених позовних вимог та підтверджує наявність перед позивачем заборгованості в розмірі 8550,00 грн. за вказаним Договором. Даний відзив підписаний представником відповідача Вєніковим О.Д., наявність в якого повноважень, зокрема, на визнання позову судом було перевірено.

У відповіді на відзив позивач, з огляду на відсутність заперечень у відповідача проти заявлених позовних вимог, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач уповноваженого представника до судового засідання не направив, у той же час у відзиві висловив прохання розглядати справу за відсутності його представника за наявними в справі матеріалами.

Також, суд розглянув та відмовив у задоволенні клопотання позивача про поновлення процесуального строку та розгляд справи в спрощеному позовному провадженні від 21.12.2017, оскільки справа розглядається в порядку загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження та чинним процесуальним законодавством не передбачено можливості переходу із загального позовного провадження до спрощеного. Відтак, у суду відсутні підстави для розгляду клопотання про поновлення такого строку.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, між сторонами укладено Договір безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) від 01.10.2015 № 4, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти, а останній зобов'язався їх повернути (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1., 4.1. вказаної угоди сума позики становить 8550,00 грн., що надані до 31.12.2015 включно.

Пунктом 4.2., 5.1., 5.2. даного правочину передбачено, що відповідач повинен 30.09.2016 повернути позивачу позику в розмірі 8550,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував на рахунок відповідача 8550,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 09.11.2015 № 100817529 на суму 8350,00 грн. та від 10.11.2015 №100817909 на суму 200,00 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У той же час, у відзиві на позов відповідач визнав наявність перед позивачем заборгованості в розмірі 8550,00 грн. за Договором. Також, відповідач надав копію акту перевірки розрахунків за період з 01.01.2014 по 30.11.2017, підписаного обома сторонами, в якому відповідач також підтвердив залишок суми боргу перед позивачем за Договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ураховуючи викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують викладені в позові обставини, а також прийняте судом визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом було дотримано приписи ч. 2 ст. 191 ГПК України щодо перевірки повноважень на визнання позову представником відповідача, а також з огляду на його нез'явлення до судового засідання та висловлене відповідачем прохання здійснювати розгляд справи без участі його представника, суд наголошує на наслідках відповідної процесуальної дії, як визнання позову.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Ураховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ч. 3, 4 ст. 185, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Завод Укркабель» (04073, м. Київ, Московський проспект, 15-А; ідентифікаційний код 00214528) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Профешинал Клас» (02090, м. Київ, вул. В. Сосюри, 6, корп. В, сектор В 4.10.2.; ідентифікаційний код 35316486) 8550 (вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 05.01.2018

Суддя Я.В. Маринченко