ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" січня 2018 р.Справа № 66/21-10

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши заяву Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву (вх. № 91 від 02.01.2018 р.) про відновлення строку для предявлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу від 20.04.2010 р. у справі

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Академічний центр - "Десантник", м. Харків
про стягнення 5662,67 грн.
за участю представників:

заявника - не зявився

стягувача - не зявився

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Харківської області розглянуто справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до товариства з обмеженою відповідальністю "Академічний центр "Десантник" про стягнення 4991,17 грн. основного боргу, 206,51 грн. збитків від інфляції та 464,99 грн. пені.

Рішенням господарського суду Харківської області 07.04.2010 р. позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву задоволено повністю.

20 квітня 2010 року на виконання рішення суду від 07.04.2010 р. видано відповідні судові накази.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось до господарського суду з заявою (вх. № 91 від 02.01.2018 р.) в якій просить суд поновити пропущений строк для предявлення до виконання наказу суду від 20.04.2010 у справі № 66/21-10 та видати дублікат наказу від 20.04.2010 р. у справі № 66/21-10 про стягнення 5662,67 грн. заборгованості на користь Державного бюджету України.

В обґрунтування заяви стягувач вказує, що 29.04.2010 Регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом наказу на адресу Московського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ та в подальшому від останнього отримано лист за вх. № 9308 від 18.08.2010 року, відповідно до якого наказ перебував у відділі на виконанні. Однак, 02.06.2014 на адресу стягувача надійшов лист, в якому повідомлено, що в грудні 2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, проте постанова разом з оригіналом виконавчого документу на адресу РВ ФДМУ по м. Києву не надходила. 26.05.2016 року стягувач звертався до відділу зі скаргою на дії державного виконавця, однак внаслідок вчинених стягувачем дій зясувати місцезнаходження наказу не вдалося, інформацію від відділу не отримано, в матеріалах справи в РВ ФДМУ по м. Києву виконавчий документ відсутній, рішення станом на час звернення із заявою виконано. При цьому в ході роботи з документами та проведення аудиторського дослідження було виявлено втрату відповідного наказу, внаслідок чого РВ ФДМУ по м. Києву було видано довідку про втрату оригіналу наказу. За таких підстав стягувач не має можливості повторно предявити наказ до примусового виконання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.01.2018 заяву РВ ФДМУ по м. Києву було призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судове засідання 11.01.2018 р. із розгляду даної заяви представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017р., у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для предявлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Неявка стягувача та боржника не перешкоджає, відповідно ч. 2 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду заяви судом.

Розглянувши в судовому засіданні 11.01.2018 р. заяву РВ ФДМУ по м. Києву, суд не знаходить правових підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, в редакції що діяла на момент вирішення спору, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Ця норма є відтворенням норми ст. 124 Конституції України (норма статті, яка була діючою на момент винесення рішення суду у даній справі та відкриття державним виконавцем виконавчого провадження), згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Так, рішенням господарського суду Харківської області 07.04.2010 р. у справі № 66/21-10 позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву задоволено повністю та присуджено до стягнення з ТОВ "Академічний центр "Десантник" плати за оренду державного майна у розмірі 4991,17 грн. основного боргу, 206,51 грн. збитків від інфляції та 464,99 грн. пені, а також стягнуто державне мито в сумі 102,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн.

20 квітня 2010 року на виконання вищезазначеного рішення суду видані відповідні накази, в яких встановлено трьохрічний строк предявлення наказу до виконання, а саме до 21.04.2013 року. Як вбачається з листування між стягувачем та відділом виконавчої служби, наказ суду від 20.04.2010 року по справі № 66/22-10 у грудні 2011 року було повернуто стягувачу на підставі відповідної постанови. Доказів про те, що заявник повторно предявляв виконавчий документ до виконання не надано. Таким чином, станом на час звернення стягувача до господарського суду із заявою про видачу дубліката наказу, строк, встановлений для предявлення виконавчого документа до виконання, закінчився.

Таким чином, першочергово при розгляді заяви Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву господарський суд вважає за необхідне дослідити питання про наявність підстав для поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу суду до виконання, оскільки вирішення даного питання є однією із вимог заявника за поданою ним заявою та від його вирішення залежить можливість вирішення питання про видачу дублікату втраченого наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999р. №606-XIV (в редакції згідно з Законом, чинним на дату видачі наказу) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

При цьому, відповідно до ст. 22 Закону України „Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: а) пред'явленням виконавчого документа до виконання; б) частковим виконанням рішення боржником; в) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих до заяви документів, наказ суду видано 20.04.2010 р. із заявою стягувач звернувся до суду у січні 2018 року, тобто наказ не було виконано протягом більше 7 років, при цьому до суду належних доказів переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання не надано.

Як зазначає стягувач, він у 2014 році дізнався про винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувача, проте доказів вчинення активних дій по захисту своїх прав не надав, а лише у 2016 році звернувся зі скаргою до ДВС.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Таким чином, будь-яке процесуальне рішення за заявою стягувача повинно бути прийнято державним виконавцем не пізніше, ніж через три робочі дні та на наступний день таке рішення повинно бути направлено сторонам виконавчого провадження.

Положення п. 1 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень встановлено, що строк пересилання простої письмової кореспонденції між областями України становить чотири дні, з урахуванням дня подання листа до відправлення.

Згідно з приписами ч. ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії.

Тобто з вищенаведеного вбачається, що стягувач за наказом міг та повинен був бути обізнаний про результати розгляду його заяви про відкриття виконавчого провадження ще у 2010 та у подальшому міг скористатися своїм правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, але не вчиняв жодних дій, направлених на встановлення результатів розгляду його заяви та результатів проведення виконавчого провадження.

Відповідно до абз. 2 п. 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, суд зазначає, що обставини, на які стягувач посилається в обґрунтування своїх вимог, що призвели до порушення строку для предявлення наказу до виконання, не визнаються судом поважними, оскільки наказ по даній справі видано господарським судом 20.04.2010р., встановлено строк для пред'явлення наказу до виконання до 21.04.2013р. та стягувачем не було вжито будь-яких дій для відновлення свого порушеного права після встановлення факту повернення виконавчого документу стягувачу (у 2014 році) та після чого сплинуло ще більше 3-х років, проте у період з 02.06.2014р. по січень 2018р. не було здійснено дій щодо поновлення такого строку.

Тому, розглянувши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, а відтак, керуючись приписами п. 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017р., оскільки заява про видачу дубліката наказу подана після закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд відмовляє у її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 329 ГПК України, п. 19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу від 20.04.2010 р. у справі № 66/21-10.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.01.2018 р.

Суддя ОСОБА_1