ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2018 р. Справа № 922/3065/17

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Чумак Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод", м. Харків

на рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2017 (головуючий суддя Суярко Т.Д., суддя Прохоров С.А., суддя Шатерніков М.І. ), ухвалене у м. Харкові о 15:53год, повний текст якого складений 14.11.2017

у справі №922/3065/17

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод", м. Харків

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

13.09.2017 Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод" про зобов'язання відповідача протягом 3-х місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га по вул. Автогенна, 10 у м. Харкові та зареєструвати зазначену земельну ділянку в Державному земельному кадастрі (т.1,а.с.4-12).

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.11.2017р. у справі 922/3065/17 позов задоволено; зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Харківський автогенний завод" протягом 3-х місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га по вул. Автогенна, 10 у м. Харкові та вчинити дії щодо реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі; стягнуто з ПрАТ "Харківський автогенний завод" на користь Харківської міської ради витрати на сплату судового збору в сумі 3200,00 грн. (т.1, а.с.200-209).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 «Про затвердження «Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013р.», зокрема, покладено на орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003років та які були передані в користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок, вчинити дії щодо забезпечення складання, прийняття та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації відповідних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі. Вказане рішення місцевої ради є чинним та відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» обов'язковим до виконання для відповідача як користувача земельною ділянкою. У зв'язку з цим місцевий господарський суд дійшов висновку, що на підставі вказаного рішення позивача у відповідача виник обов'язок забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої позивачем відповідачу в користування на підставі договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001р. за №2740, а також вчинити дії щодо реєстрації цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Крім того, суд зазначив, що тримісячний строк для виготовлення технічної документації та вчинення дій щодо реєстрації земельної ділянки є розумним та достатнім, повністю відповідає вимогам ст. 28 Закону України «Про землеустрій». Також місцевий господарський суд дійшов висновку, що договір на право тимчасового користування землею за своїм змістом та з урахуванням норм чинного законодавства фактично має ознаки договору оренди землі та потребує приведення його умов у відповідність до вимог чинного законодавства. Відмовляючи у застосуванні позовної давності, суд з посиланням на статтю 268 ЦК України зазначив, що оскільки вказане рішення не містить конкретних вимог щодо строків виконання відповідачем обов'язків, обумовлених цим рішенням, невиконання таких обов'язків є триваючим правопорушенням, а тому позивач може пред'явити такий позов у будь-який час.

Приватне акціонерне товариство "Харківський автогенний завод" з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2017 у справі №922/3065/17 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі; застосувати позовну давність до позовних вимог Харківської міської ради до ПрАТ "Харківський автогенний завод" про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що між сторонами спору укладений договір на право спільного тимчасового користування землею від 25.12.2001 у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент його укладення. Відповідно до п.7 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України (в чинній редакції), юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають право на ці ділянки. Оскільки договір від 25.12.2001 укладений строком на 24 роки, то на момент введення в дію нового ЗК України він не втратив чинність. Крім того вказує на те, що з аналізу законодавства, чинного на момент укладення договору та на даний час, вбачається, що договір на право спільного тимчасового користування землею від 25.12.2001 укладений після прийняття і введення в дію Закону України «Про оренду землі» та не є різновидом договору оренди землі і до нього не можуть застосовуватись положення статті 8 ЗК України та статті 288 ПК України. Також, скаржник вважає, що відсутні підстави для застосування частини 2 статті 651 ЦК України щодо зміни умов цього договору. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції не зазначено які саме дії зобов'язаний вчинити відповідач для приведення договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001р. №2740 у відповідність до вимог чинного законодавства. Жодна норма чинного законодавства, на яку посилається позивач, не містить припису щодо покладання на відповідача обов'язку з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Стаття 67 Закону України «Про землеустрій» обумовлює лише можливість фінансування робіт із землеустрою, як за рахунок юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом, так і за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів (т.1,а.с.217-236).

Відзивом від 14.12.2017 Харківська міська рада заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2017 у справі №922/3065/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому зазначає, що фінансування органами місцевого самоврядування робіт, пов'язаних з виготовленням документації із землеустрою на окрему земельну ділянку, Законом України «Про землеустрій» не передбачено, а тому зазначені дії повинні здійснюватись землевласниками та землекористувачами. Крім того, вказує на те, що відповідно до вимог статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території, а отже відповідач зобов'язаний виконати рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 та забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Також, позивач вважає, що відповідач не є власником земельної ділянки та не є постійним користувачем, а отже не є суб'єктом плати земельного податку, а тому договір на право тимчасового користування землею, за своїм змістом на час розгляду справи, фактично має ознаки договору оренди землі та потребує приведення його умов у відповідність до вимог чинного законодавства. Крім того, позивач вважає, що позовна давність не поширюється на позовні вимоги Харківської міської ради, оскільки йдеться про триваюче правопорушення (т.1,а.с.246-251).

У відповіді на відзив від 26.12.2017 відповідач вказує на те, що рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 стосується договорів оренди, а не договорів на право тимчасового користування землею. Також скаржник посилається на постанову Верховного Суду України у справі №910/26993/15 та зазначає, що неможливо ототожнювати договір на право тимчасового довгострокового користування землею та договір оренди землі. Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про землеустрій» договором між замовником та розробником документації із землеустрою визначається строк виконання робіт, який може перевищувати три місяці, у зв'язку з чим позовні вимоги про зобов'язання відповідача протягом 3-х місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою суперечить вимогам Закону. Також скаржник вважає, що на дату подачі позову позивачем пропущений строк позовної давності, протягом якого позивач мав право зобов'язати відповідача вчинити відповідні дії (т.2,а.с.1-8).

У відзиві на апеляційну скаргу від 03.01.2018 позивач додатково зазначає, що нормативна грошова оцінка відноситься до відомостей про земельну ділянку, які включаються до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки. Також позивач вважає, що посилання відповідача на пункт 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до якого громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені діючим законодавством, зберігають своє право на ці ділянки, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову Харківської міської ради, оскільки відповідача як землекористувача не позбавляють права на земельну ділянку, а предметом спору є виконання чинного рішення Харківської міської ради щодо необхідності виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та вчинення дій щодо реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі (т.2, а.с.12-16).

05.01.2018 відповідачем надано суду апеляційної інстанції доповнення до відповіді на відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що за приписами до п. 7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України відповідач після вступу в дію чинного ЗК України зберіг право тимчасового довгострокового користування землею, яке виникло на підставі укладеного із Харківською міською радою договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 №2740. Також вказує на те, що за приписами п.2 Прикінцевих перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрових номерів (т.2,а.с.25-29).

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2018 у зв'язку з відпусткою судді Камишевої Л.М. для розгляду справи №922/3065/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В. (т.2, а.с.67).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2017 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2017 у справі №922/3065/17 залишити без змін, з підстав законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

25.12.2001 між Виконавчим комітетом Харківської міської ради та Відкритим акціонерним товариством "Харківський автогенний завод" (землекористувачем) укладений договір на право тимчасового користування землею №2740, п.1.1 якого встановлено, що Виконавчий комітет Харківської міської ради на підставі рішення від 24.12.2001 №2612 передає, а землекористувач приймає в спільне тимчасове користування земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Автогенна,10, площею 0,1034 га згідно з планом землекористування (т.1,а.с.17,18).

У пункті 1.2 цього договору визначено, що земельна ділянка надається у спільне користування строком до 31.12.2024 для спільного проїзду.

Згідно з п. 2.1 цього договору плата за землю вноситься землекористувачем щомісячно у вигляді земельного податку в розмірі 91,33грн. до 31.12.2001, а з 01.01.2002 - 134,30грн. не пізніше п'ятнадцятого числа наступного місяця

У розділі «Особливі умови» цього договору встановлено, що при зміні ставки земельного податку в законодавчому порядку юридичні особи самостійно індексують розмір земельного податку, вказаний в п.2.1 цього договору, за формою, встановленою Головною державною податковою інспекцією.

Договір зареєстровано в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 28.12.2001 за №2740 виконкомом Харківської міської ради.

03.07.2013 Харківською міською радою прийнято рішення №1209/13, яким затверджено «Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013» та встановлено базову вартість 1 кв.м земель міста Харкова у сумі 291,18 грн., яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України (т.1,а.с.31).

Рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 «Про затвердження «Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013» затверджено Порядок впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013; встановлено, що плата за землю на підставі даних "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013" вводиться в дію з 01.01.2014. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові (т.1,а.с.27-30).

Пунктом 4 цього рішення зобов'язано орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок з метою реалізації Харківською міською радою як орендодавцем можливості щодо отримання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремих земельних ділянок для визначення обґрунтованого розміру орендної плати за вказані земельні ділянки, зважаючи на те, що об'єктом оцінки є земельні ділянки з визначеною площею, межами, місцем розташування, зареєстровані у Державному земельному кадастрі:

- укласти із розробниками документації із землеустрою договори на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельних ділянок, переданих їм у користування без проведення державної реєстрації таких земельних ділянок (без присвоєння їм кадастрового номеру);

- забезпечити складання та прийняття технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у строк, що не перевищує 2 календарних місяців з дня набрання чинності цим рішенням;

- не пізніше 31.12.2013 вчинити дії, спрямовані на подання складеної (розробленої) технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагентства у м. Харкові для здійснення Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації (із присвоєнням кадастрового номеру) земельних ділянок, переданих у користування без проведення їх державної реєстрації (в тому числі, у разі, коли відомості про земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель);

- повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації відповідної земельної ділянки із зазначенням присвоєного кадастрового номеру та долученням копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який було видано на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки.

У пункті 5 цього рішення зобов'язано Департамент земельних відносин Харківської міської ради попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

У пункті 1.1 Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 25.09.2013 №1269/13 (далі - Порядок), встановлено, що він регламентує процедуру надання підприємствам, установам та організаціям міста, фізичним особам інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для обчислення земельного податку, орендної плати за земельні ділянки комунальної власності та здійснення цивільно-правових угод із земельними ділянками та оплати за договором суперфіції.

Відповідно до п.4.1 цього Порядку платники земельного податку (крім фізичних осіб) повинні в місячний термін з дня набрання чинності зазначеним рішенням звернутися до управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області для отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та у строки, встановлені ПК України, подати податкову декларацію на поточний рік до відповідного органу податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки разом з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Листом-попередженням від 08.10.2013 №1980/0/225-13, який отриманий відповідачем 14.10.2013, Департамент земельних відносин повідомив ПрАТ «Харківський автогенний завод» про необхідність: в строк до 01.12.2013 забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); в строк не пізніше 31.12.2013 подати складену (розроблену) технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м. Харкові для здійснення реєстрації земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номеру; в строк до 01.01.2014 повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації земельної ділянки та надати копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підтвердження державної реєстрації цієї земельної ділянки; в строк до 01.02.2014 привести розмір плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства (т.1, а.с.19).

ПрАТ «Харківський автогенний завод» не виконав вимоги, визначені у вказаному листі-повідомленні, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Рішенням місцевого господарського суду від 14.11.2017 позов задоволено з підстав, зазначених вище (т.1, а.с.200-209).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є зобов'язання відповідача протягом 3-х місяців з моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034 га по вул. Автогенна, 10 у м. Харкові та зареєструвати зазначену земельну ділянку в Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судових рішень.

За приписами пункту 34 частини 1 статті 23 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013" встановлено, що плата за землю на підставі даних технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 вводиться в дію з 01.01.2014.

Пунктом 4 цього рішення зобов'язано орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок, вчинити певні дії щодо забезпечення складання, прийняття та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до п.4.1 Порядку платники земельного податку (крім фізичних осіб) повинні в місячний термін з дня набрання чинності зазначеним рішенням звернутися до управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області для отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та у строки, встановлені ПК України, подати податкову декларацію на поточний рік до відповідного органу податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки разом з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Зі змісту рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 вбачається, що воно стосується як орендарів земельних ділянок,так і землекористувачів.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про оскарження рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 у встановленому законом порядку та визнання його незаконним і скасованим в порядку статті 21 ЦК України, а отже вказане рішення є обов'язковим до виконання землекористувачами земельних ділянок, які отримали в користування земельні ділянки на підставі договорів, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років.

Відповідно до статті 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Як зазначалось вище, Департамент земельних відносин звернувся до ПрАТ «Харківський автогенний завод» з листом-попередженням від 08.10.2013 №1980/0/225-13, який отриманий відповідачем 14.10.2013, в якому зазначив про необхідність: в строк до 01.12.2013 забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); в строк не пізніше 31.12.2013 подати складену (розроблену) технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м. Харкові для здійснення реєстрації земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номеру; в строк до 01.01.2014 повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації земельної ділянки та надати копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підтвердження державної реєстрації цієї земельної ділянки (т.1, а.с.19).

Проте, відповідачем вказана вимога позивача не виконана, а отже позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на чинному рішенні Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13, яке є обов'язковим до виконання на відповідній території всіма користувачами земельних ділянок, які отримані в користування на підставі договорів, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років.

Доводи скаржника про те, що оскільки відповідач є тимчасовим користувачем земельної ділянки, а не орендарем, то рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013" не розповсюджується на нього, а тому у підприємства відсутній обов'язок виконувати вказане рішення органу місцевого самоврядування, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки: по-перше, за приписами пункту 14.1.73 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди, тобто всі особи, у користуванні яких знаходиться земля; по-друге, п. 4.1 Порядку обов'язок отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки покладений саме на платників земельного податку.

Посилання скаржника на пункт 7 Перехідних положень Земельного кодексу України стосовно того, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вимоги позивача не стосуються позбавлення права відповідача на земельну ділянку, а спір виник у зв'язку із невиконанням відповідачем рішення 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 25.09.2013 №1269/13.

Крім того, твердження відповідача про те, що відповідно до п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України договір тимчасового користування землею від 25.12.2001 не втратив чинність, не заперечується, а навпаки підтверджується позивачем, а тому відсутні правові підстави для надання цим доводам скаржника правової оцінки.

Також, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника про те, що вимоги чинного законодавства не містять припису щодо покладання на відповідача обов'язку з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі з наступних підстав.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки є об'єктами Державного земельного кадастру.

Статтею 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що нормативна грошова оцінка відноситься до відомостей про земельну ділянку, які включаються до Державного земельного кадастру.

У статті 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" зазначено, що внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки ( частини 1, 7 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр")

Відповідно до статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, земельна ділянка, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Автогенна,10, площею 0,1034, яка знаходиться в користуванні у ПрАТ «Харківський автогенний завод» на підставі договору на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 №2740, не зареєстрована (не сформована) в Державному земельному кадастрі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про землеустрій» однією з підстав здійснення землеустрою (виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі) є договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Фінансування робіт із землеустрою здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, не заборонених законом. На землях комунальної власності за рахунок коштів місцевих бюджетів фінансуються роботи із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань з використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, інвентаризації земель. Роботи із землеустрою можуть фінансуватися відповідно до укладених договорів за рахунок коштів громадян, юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом (статті 67 вказаного Закону).

Вказаною нормою визначений перелік робіт із землеустрою, які здійснюються лише за рахунок коштів місцевого бюджету, а отже інші роботи можуть здійснюватись як за рахунок бюджету, так і за рахунок коштів громадян, юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом .

Враховуючи, що суб'єктом права власності земельної ділянки за договором на право тимчасового користування землею від 25.12.2001 №2740 є безпосередньо територіальна громада м. Харкова, яка реалізує свої повноваження через органи місцевого самоврядування та якою 25.09.2013 прийнято рішення №1269/13, яке у відповідності до Конституції України є обов'язковим до виконання на цій території і яким покладено на землекористувачів, у тому числі на ПрАТ «Харківський автогенний завод» як землекористувача обов'язок щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача обов'язку виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034га по вул. Автогенній, 10 у м. Харкові та вчинення дій по реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність доводів скаржника про те, що метою позову є розірвання договору на право тимчасового користування від 25.12.2001 №2740 та зобов'язання відповідача укласти договір оренди земельної ділянки, оскільки вони базуються лише на припущеннях. Елементами позову є предмет та підстави. Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову - це факти, які обумовлюють вимогу про захист права чи законного інтересу. Підставами для звернення позивача з позовом до суду є саме невиконання відповідачем рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 та приведення договору на право тимчасового користування землею у відповідність до вимог чинного законодавства, а отже метою позову є забезпечення виконання обов'язкового рішення, а не внесення змін до договору.

Щодо твердження скаржника про відсутність правових підстав для внесення змін до договору тимчасового користування на підставі статті 651 ЦК України суд апеляційної інстанції зазначає, що це не є предметом позову, а тому відсутні правові підстави для їх встановлення та надання їм правового обґрунтування.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у позивача правових підстав для примусового спонукання відповідача до реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, суд зазначає наступне.

Статтею 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно частини 2 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Верховний Суд України у Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України зазначив, що у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Спір у даній справі обумовлений невиконанням відповідачем рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 р. №1269/13, яке є чинним, в установленому законом порядку не оскаржене, а тому в силу приписів статей 7,140, 144 Конституції України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» є обов'язковим для відповідача як користувача земельної ділянки, що належить територіальній громаді міста Харкова, а отже обраний позивачем спосіб захисту - зобов'язання відповідача забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1034га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Автогенна,10, та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, є ефективним способом захисту.

Крім того, як правильно зазначив місцевий господарський суд, посилання відповідача у даній справі на постанови Верховного Суду України від 15.03.2017 у справі №910/26993/15 та від 14.06.2017 у справі №910/4467/16 є безпідставними, оскільки в них вирішено спори про зміну умов договору в частині розміру плати за землю, а не спір про виконання чинного, а отже й обов'язкового рішення органу місцевого самоврядування про розроблення технічної документації та реєстрацію земельної ділянки.

При цьому висновок Верховного Суду України про те, що неможливо ототожнювати договір на право тимчасового довгострокового користування землею та договір оренди землі, оскільки договір на право тимчасового довгострокового користування не є різновидом договору оренди землі, не стосується спірних правовідносин з тих підстав, що предметом спору є інші правовідносини, а саме: невиконання рішення органу місцевого самоврядування, а не внесення змін до договору чи його розірвання.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що тримісячний строк на виготовлення відповідної технічної документації та вчинення дій щодо реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі є розумним та достатнім, оскільки за приписами частини 1 статті 28 Закону України «Про землеустрій » розробники документації із землеустрою мають право виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вказані роботи не можуть бути виконані у 3-х місячний строк з об'єктивних чи суб'єктивних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.11.2016 у справі №922/5009/15.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки направлений позивачем лист-попередження про виконання рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 у строк до 31.12.2013 , а в частині повідомлення про проведення державної реєстрації земельної ділянки - до 01.01.2014, отриманий відповідачем 14.10.2013, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Спір у даній справі обумовлено невиконанням відповідачем чинного рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", яке не містить конкретних вимог щодо строків виконання відповідачем обов'язків, обумовлених цим рішенням. Невиконання таких обов'язків є триваючим правопорушенням, а тому позивач може пред'явити такий позов у будь-який час.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивачем не визначено, яким чином рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 порушує його права та охоронювані законом інтереси та не доведено його незаконність.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод", м. Харків слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2017 у справі № 922/3065/17- без змін.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Приватне акціонерне товариство "Харківський автогенний завод", м. Харків.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 281, 282 - 284 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод", м. Харків залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2017 у справі № 922/3065/17 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Приватне акціонерне товариство "Харківський автогенний завод", м. Харків.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16.01.2018.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза