ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 р. м. Івано-ФранківськСправа № 909/1030/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариств "Київський електровагоноремонтний завод", вул. Ползунова, буд. 2, м. Київ, 03049

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ, 76018

про стягнення 1161000,00грн.

за участю

Від позивача: ОСОБА_1-(довіреність № 7/КЕВРЗ від 28.12.2017 )-представник

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №0117/ЮС від 20.10.17)-представник;

ВСТАНОВИВ

Приватне акціонерне товариство "Київський електровагоноремонтний завод" (позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення 1161000,00грн. яка складається з суми передплати за непоставлену продукцію у розмірі 645 000,00 грн.; штрафу 20% від суми Договору за порушення погоджених строків поставки у розмірі 258 000,00 грн., штрафу 20% від суми Договору за прострочення повернення передплати у розмірі 258 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2017року порушено провадження по справі в порядку ст. 61,64,65,86 ГПК України, розгляд справи призначено на 28.11.2017. Відповідно до ст. 77 ГПК України, враховуючи клопотання відповідача, ухвалою суду від 28.11.2017 розгляд справи було відкладено на 12.12.2017. Присутнім представникам сторін у судовому засіданні 12.12.2017 було оголошено перерву до 19.12.2017 та 19.12.2017 повторно до 16.01.2018.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України. Приймаючи до уваги, що попередня редакція ГПК України передбачала розгляд справ після їх порушення лише в позовному провадженні, суд приходить до висновку про те, що справа №909/1030/17 підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії розгляду по суті з 19.12.2017.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд стягнути суму передплати за непоставлену продукцію 645 000,00 грн.; 20% штрафу від суми Договору за порушення погоджених строків поставки 258 000,00 грн., 20% штрафу від суми Договору за прострочення повернення передплати 258 000,00 грн.. При цьому позивач усно зазначив, що порушення відповідачем договірних умов відповідачем призвело до зриву виробничих графіків випуску поїздів з ремонту та сплати штрафних санкцій та відповідно порушення самим позивачем пов'язаних з поставкою редукторів договорів.

У судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково в розмірі 645000,00грн. передплати за непоставлену продукцію, та просив зменшити розмір заявленого штрафу до 10000,00грн. (відзив на позов № 1812/12 від 19.12.2017.) Своє клопотання мотивував тим, що стягнення штрафу може потягти негативні наслідки для економічного стану підприємства.

Крім того, представник позивача зазначає, що стягнення двічі штрафу суперечить положеннями статті 61 Конституції України, відповідно до якого ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Представник відповідача 12.12.17 подав суду заяву № 1814/12 від 12.12.2017 ( вх. 19834/17 від 12.12.17) про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи її тим, що позовна заява підписана не уповноваженою належним чином особою.

Представник відповідача повторно 19.12.17 подав суду заяву № 1813/12 від 19.12.2017 про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи її тим, що позовна заява підписана не уповноваженою належним чином особою, додатком до заяви подана електронна копія листа від 02.12.2015року щодо підписання документів.

Відповідно до Статуту Приватного акціонерного товариств "Київський електровагоноремонтний завод", вул.Ползунова, буд.2, м. Київ (нова редакція, зареєстрований рішенням акціонера ( правління ПАТ "Укрзалізниця" від 12.04.2017 № 69-4/30-3) голова правління та члени правління діють від імені товариства без довіреностей, інші працівники та члени правління діють від імені товариства в порядку представництва, передбаченого Цивільним кодексом України. ( п.13.15).

Статтею 244 Цивільного кодексу України встановлено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочинну представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Суд, дослідивши наявну в матеріалах справи довіреність № 13/КЗВТЗ від 70.07.2017, видану ОСОБА_3, що підписана в.о. голови правління ОСОБА_4 встановив, що дана довіреність уповноважує останнього здійснювати повноваження з правом підпису позовних заяв.

Щодо посилань представника відповідача на роз'яснення ПАТ «Українська залізниця» за допомогою електронного документообігу на адресу структурних підрозділів (філій, відділень) та підпорядкованих товариств, в якому вказано наступне: «будь-які договори, довіреності, інші правочини та інші вихідні документи, а також банківські та фінансові документи від імені Товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів (скріплені двома підписами щонайменше двох посадових осіб Філії) уповноважених на це посадовими особами Філії, які діють на підставі довіреності, виданої Товариством (керівник та заступник керівника філії, іншого структурного підрозділу Філії або іншою уповноваженою на це посадовою особою Філії тощо)», також вказано, що «Довіреності, правочини та інші вихідні документи від імені Філії, передбачені п. 5.6 цього Положення, вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів, при чому перший підпис виконано начальником Філії (виконуючим обов'язки начальника Філії або особи, на яку покладено виконання обов'язків начальника Філії.».

Вказаний електронний документ не відповідає вимогам чинного законодавства, копія належним чином не завірена.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду та відмовляє у задоволенні вищезазначених заяв відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарським судом встановлено наступне.

04.07.2017 р. було укладено Договір поставки № КЕВРЗ/ВПЗ-17172 (далі -«договір») між приватним акціонерним товариством «Київський електровагоноремонтний завод» та приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод».

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач зобов'язувався передати у власність (поставити) в обумовлені строки (строк) позивачу продукцію, найменування, марка, кількість, ціна якої вказується в специфікації (-іях), що оформлюється додатком до договору і є його невід'ємною частиною, а позивач зобов'язується прийняти вказану продукцію і сплатити за неї певну грошову суму. Найменування продукції: редуктор ЕР-9 в зборі.

Згідно п. 3. 4. сума даного договору складає 1 075 000,00 грн. (один мільйон сімдесят п'ять тисяч грн. 00 коп.), крім того ПДВ 20%: 215 000,00 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч грн. 00 коп.).

У відповідності до п. 4. 3. постачання продукції проводиться протягом 60 днів з дати направлення заявки та поступлення 50% передоплати. Датою передачі у власність (поставки) вважається дата приймання позивачем продукції з належним товаросупровідними документами.

П. 5. 1. передбачено, що оплата за продукцію проводиться позивачем на умовах - 50% передоплата, 50% - по факту готовності продукції до відвантаження.

Замовлення було здійснено за допомогою електронного зв'язку та 50% від загальної суми було оплачено 18.07.2017 р.

Протоколом від 21.08.2017 р., який посвідчений Генеральним директором відповідача підтверджується те, що останній прийняв замовлення позивача і здійснював виготовлення продукції за Договором.

Редуктори мали бути передані у власність ПрАТ «КЕВРЗ» - 15.09.2017 р., проте так і не були поставлені.

У зв'язку із невиконанням умов Договору ПрАТ «КЕВРЗ» відправило вимогу про повернення передплати № 1243/ВДР/17 від 20.09.2017 р. до ПрАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод», отриману відповідачем 25.09.2017 р.

Відповідач докази повернення коштів чи виконання зобов'язання не надав.

У відповідності до п. 9. 2. Договору за порушення погоджених строків поставки, а також за прострочення строку повернення внесеної позивачем передоплати чи вартості продукції, яку не було поставлено, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми Договору.

В даному випадку ПрАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» порушило різні за своїм характером зобов'язання:

- не поставило Продукцію;

- не повернуло передплату на вимогу позивача.

Враховуючи, п.9.2 договору позивач провів нарахування штрафу у розмірі 20% від суми Договору за кожне порушення окремо, а саме: штраф 20% від суми Договору за порушення погоджених строків поставки 258 000,00 грн.; штраф 20% від суми Договору за прострочення повернення передплати 258 000,00 грн.

Разом сума заборгованості ПрАТ «Івано-Франківський локомотиворемнотний завод» становить 1 161 000,00 грн.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статті 629 цього ж кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. У розумінні приписів наведеної норми умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця. Законодавство не визначає форму пред'явлення такої вимоги покупця, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову, що і було зроблено.

Судом встановлено, що відповідачем отримано згідно платіжного доручення № 7997 від 18.07.17 кошти у сумі - 645000,00грн.

Оскільки попередню оплату поставки товару (редуктор ЕР-9) здійснено, а товар на суму попередньої оплати відповідачем не поставлено, то суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми попередньої оплати з відповідача.

Відповідно до частини 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання: зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до пункту п. 9. 2. Договору за порушення погоджених строків поставки, а також за прострочення строку повернення внесеної позивачем передоплати чи вартості продукції, яку не було поставлено, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми Договору.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу за різні порушення його умов, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи ту обставину, що Договором передбачено відповідальність за невиконання зобов'язань відповідачем за окремі види правопорушень, а саме за порушення погоджених строків поставки, а також за прострочення строку повернення внесеної позивачем передоплати чи вартості продукції, суд дійшов висновку про підставність нарахування штрафу.

Отже, до стягнення з відповідача належить штраф за кожне порушення окремо, а саме: штраф 20% від суми Договору за порушення погоджених строків поставки 258 000,00 грн.; штраф 20% від суми Договору за прострочення повернення передплати 258 000,00 грн.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про зменшення розміру штрафу до 10000грн. суд зазначає наступне.

Положення ст. 61 Конституції України містяться у розділі "Права, свободи та обов'язки людини та громадянина", а саме ч. 1 ст. 61 "Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення", стосується лише фізичних осіб.

За приписом ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та його наслідків.

Суд прийшов до висновку відсутності правових підстав для зменшення неустойки, оскільки товариство здійснює господарську діяльність на власний ризик, з метою досягнення економічних і культурних результатів та одержання прибутків. Отже відповідач, підписуючи договір повинен був усвідомлювати негативні наслідки його невиконання, зокрема у формі стягнення неустойки..

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариств "Київський електровагоноремонтний завод". Отже, до стягнення з відповідача належить 645 000,00 грн. попередньої оплати; штраф 20% від суми Договору за порушення погоджених строків поставки 258 000,00 грн., штраф 20% від суми Договору за прострочення повернення передплати 258 000,00 грн.

Згідно з статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

позов Приватного акціонерного товариств "Київський електровагоноремонтний завод", вул. Ползунова, буд. 2, м. Київ до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ про стягнення 1161000,00грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ (код ЄДПРОУ 13655435) на користь Приватного акціонерного товариств "Київський електровагоноремонтний завод", вул. Ползунова, буд. 2, м. Київ ( ) - 645 000,00 грн. попередньої оплати товару; 20 % штрафу суми Договору за порушення погоджених строків поставки у розмірі 258 000,00 грн., 20% штрафу від суми Договору за прострочення повернення передплати 258 000,00 грн. та 17415,00грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.01.18

Суддя Шкіндер П.А.