ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2018 р. Справа № 909/897/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу Фермерського господарства (далі - ФГ) "Спаське" б/н від 10.11.2017р. (вх. № 01-05/5401/17 від 17.11.2017р.)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2017р.

у справі № 909/897/17 (суддя Фанда О.М.)

за позовом: ФГ "Спаське", с. Спас, Коломийський район, Івано-Франківська область

до відповідача: Спаської сільської ради, с. Спас, Коломийський район, Івано-Франківська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізична особа - підприємець (далі - ФОП) Мотріченко Орисі Василівни, с. Стопчатів, Косівський район, Івано-Франківська область

про встановлення земельного сервітуту

за участю представників:

від позивача: Бежук М.М. - голова фермерського господарства;

від відповідача: Пігуляк М.А. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи: Мотріченко О.В.

Відповідно до п.п.9 п.1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) в редакції Закону від 03.10.17 р. №2147-VIII справи в судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 11.01.2018р. здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ст. 222 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.11.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.12.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2017р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 11.01.2018р.

Представником позивача подано клопотання про залучення іншого відповідача б/н від 05.12.2017р. (вх. № 01-05/5771/17 від 07.12.2017р.), у якому просить залучити в якості відповідача ФОП Мотріченко Орисю Василівну, оскільки вона є користувачем земельної ділянки, відносно якої заявлено позов про встановлення сервітуту. У судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання. Представник відповідача залишив вирішення поданого клопотання на розсуд суду, а третя особа висловилась категорично проти залучення її в якості відповідача по справі.

Колегія суддів, порадившись, без виходу в нарадчу кімнату, вирішила клопотання відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

ФОП Мотріченко О.В. залучена до участі у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У поданому клопотанні позивачем не наведено доводів, що він не знав чи не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача. Також судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні вказано, що позов слід було заявляти і до ФОП Мотріченко О.В., проте позивач наполягав на залученні останньої до участі у справу, як третьої особи. Судом апеляційної інстанції взято до уваги, що орендарем земельної ділянки відносно якої стоїть вимога щодо встановлення сервітуту є громадянка, фізична особа Мотріченко О.В.

Також, представником позивача подано клопотання про призначення земельно-технічної експертизи б/н від 05.12.2017р. (вх. № 01-05/5771/17 від 07.12.2017р.), проведення якої просить долучити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз У судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання. Представник відповідача та третя особа заперечили щодо поданого клопотання.

Колегія суддів, без виходу в нарадчу кімнату, порадившись, вирішила клопотання відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У поданому клопотанні про призначення у справі земельно-технічної експертизи представник позивача просить на вирішення експерта поставити питання щодо можливості позивача здійснювати заїзд (виїзд) транспорту до належного йому нерухомого майна та земельної ділянки поза межами орендованої третьою особою земельної ділянки.

Однак, без з'ясування обставин справи та дослідження поданих доказів учасниками справи суд апеляційної інстанції вважає задоволення такого клопотання передчасним, тим паче, що позивачем заявлена вимога про встановлення сервітуту, що надало би позивачу можливість додаткового заїзду до адміністративної будівлі (будинку тваринника), однієї із будівель, на які у нього зареєстровано право власності, з дороги загального користування по вул.Шашкевича с.Спас, що потребує з'ясування обставин можливості використання належного йому майна іншим способом.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2017р. (повний текст рішення складено 03.11.2017р.) у справі №909/897/17 (суддя Фанда О.М.) в задоволенні позову ФГ "Спаське" до відповідача: Спаської сільської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ФОП Мотріченко Орисі Василівни про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки площею 0,0079га (загальна площа 0,0374га) кадастровий номер :01:002:0114, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Спас, вул. Шашкевича ,123 відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ч. 1 ст. 15, ст. 16, ст. 401, 402, 404 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст. 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст.ст. 98, 99, 100 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), і зроблено висновок, що між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо встановлення земельного сервітуту, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом, однак позивачем не доведено неможливості задоволення своїх потреб в інший спосіб ніж встановлення безстрокового безоплатного земельного сервітуту через земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0114, а тому вказані твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими. Не доведено обставин, що свідчили б про найменш обтяжливий для власника сусідньої земельної ділянки спосіб встановлення земельного сервітуту, відсутнє обгрунтування і підстав безоплатного сервітуту.

ФГ "Спаське" не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його необгунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, прийнятим з неналежним дослідженням всіх обставин справи. Апелянт, зокрема, зазначає, що внаслідок розташування земельної ділянки ФГ "Спаське" та відповідного огородження території єдиним можливим доступом до адміністративної будівлі (демонстраційний зал сільськогосподарської продукції з кафетерієм та офісно-побутовими приміщеннями), яка розташована на земельній ділянці ФГ "Спаське" з дороги загального користування по вул.Шашкевича можливий виключно через проїзд, який розташований на земельній ділянці площею 0,0079га (кадастровий номер :01:002:0114), яка розташована за адресою: с. Спас, вул. Шашкевича, 123 і належить Спаській сільській раді та передана в оренду ФОП Мотріченко О.В. Зазначає, що можливість влаштування іншого заїзду відсутня, доступ до будівлі необхідний для здійснення господарської діяльності, а можливість задовільнити цю потребу в інший спосіб відсутня. Стверджує, що судом першої інстанції не надано належну оцінку доказам позивача, зокрема, плану-схемі земельної ділянки позивача, на якій зазначений проїзд, який розташований на земельній ділянці площею 0,0079га та внаслідок розташування лінії електропередачі є єдиним можливим доступом до адміністративної будівлі. Посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ФГ "Спаське" 28.07.2017р. звернулось з листом до Спаської сільської ради і гр. Мотріченко О.В. з пропозицією укласти договір про користування земельними сервітутами, однак відповідач і третя особа відмовились від обговорення умов запропонованого проекту. Стверджує про готовність вносити відповідну плату за користування земельним сервітутом. Апелянт просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2017р. у справі №909/897/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу просить залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2017р. у справі №909/897/17 без змін. Зазначає, що до ФГ "Спаське" існує сім заїздів, доказом чого є план земельної ділянки, переданої в оренду позивачу.

Третя особа у запереченні на апеляційну скаргу зазначає, що згідно проекту детального плану територій, який затверджений рішенням сільської ради 23.10.2015р. №1017-39/2015 не передбачено проїзду та проходу, на який претендує позивач, а останнім не надано доказів неможливості доступу до орендованої земельної ділянки.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та запереченнями на неї, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

ФГ "Спаське" на праві власності належать нежитлові будівлі (тваринницька ферма площею 2269,3 кв.м., демонстраційний зал сільськогосподарської продукції з кафетерієм та офісно-побутовим приміщенням загальною площею 1580,3 кв.м., будинок тваринника загальною площею 471,1 кв.м.), що розташовані за адресою: вул.Шашкевича, 123в, с.Спас, Коломийський район, Івано-Франківська область що підтверджується свідоцтвом про право власності №15174456 від 23.12.2013р. (а.с. 27, т.1). Дані об'єкти розташовані на земельній ділянці площею 1,8894 га, кадастровий номер :01:002:0030.

28 лютого 2006 року між Спаською сільською радою (орендодавець) та ФГ "Спаське" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,8894 га для ведення фермерського господарства, яке знаходиться по вул.Шашкевича в с. Спас Коломийського району Івано-Франківської області терміном на 49 років (а.с. 53-54, т.1). Договір зареєстрований в Коломийському районному відділі Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України та земельних ресурсах» за № 01 від 28.02.2006 року.

Згідно договору оренди від 28 лютого 2006 року невід'ємною частиною договору є: план або схема земельної ділянки, рішення про передачу і оренду, акт приймання-передачі об'єкта оренди, проект відведення земельної ділянки.

Листом від 12 грудня 2007 року позивач, у зв'язку із виготовленням нового генерального плану забудови села Спас Коломийського району Івано-Франківської області, звернувся до Івано-Франківської філії ДП "Дніпромісто", в якому господарство просило врахувати межі промислової зони ФГ "Спаське", яке розміщене на території колишнього колгоспного двора з незмінними під"їзними дорогами до ферм, складів, тощо (а.с. 14. т.1).

24 липня 2014 року Спаською сільською радою було прийнято рішення №753-28/2014 , яким позивачу відмовлено в задоволенні заяви щодо вирішення питання заїзду до фермерського господарства та погодження межі між ФГ "Спаське" і власником нежитлового приміщення (санпропускника) (а.с. 19-20, т.1).

07 липня 2015 року відповідачем по справі прийнято рішення №944-37/2015, згідно якого надано згоду громадянці Мотріченко Орисі Василівні на розроблення детального плану території в с. Спас по вул. Шашкевича, 127а біля нежитлового будинку (санпропускника) (а.с. 23, т1).

10.06.16 р. між Спаською сільською радою та гр.Мотріченко О.В. укладено договір оренди землі, загальною площею 0,0374 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0114, розташованої на території Спаської сільської ради в с.Спас вул.Шашкевича,127а на 49 років. Передувало укладенню цього договору рішення Спаської сільської ради від 25.05.16 р. № 131-5/2016 (а.с.71-80). Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.06.16 р. (а.с.81-82, т.1).

11 червня 2015 року позивач отримав інформаційну довідку №63 Коломийського міжрайонного проектно-виробничого бюро щодо обгрунтування організації заїздів до об"єктів фермерського господарства "Спаське" в с. Спас Коломийського району, відповідно до якої було повідомлено, що пішохідно-транспортне сполучення між об"єктами різного призначення запроектовано по існуючих заїздах на територію господарства: головний заїзд - з вул. Шашкевича, до об"єктів адміністративно-побутового, рекреаційного та громадського призначення. Господарський заїзд - з сільської вулиці (а.с. 17, т.1).

ФГ "Спаське" неодноразово зверталось до Спаської сільської ради щодо відновлення заїзду із сторони санпропусника від вул. Шашкевича та встановлення додаткового заїзду до ФГ "Спаське" від вулиці Шашкевича між власником нежитлового приміщення (санпропусника) Мотріченко О.В. та КТП Коломийського МРЕМ, однак рішеннями Спаської сільської ради №909-34/2015 від 22.04.2015 року та №1008-39/2015 від 23.10.2015 року було відмовлено у задоволенні (а.с. 21, 24, т.1). Зокрема рішенням №909-34/2015 року було затверджено акт земельної комісії від 20.04.2015р., відповідно до якого земельною комісією було рекомендовано частково відмовити позивачу з підстав фактичної відсутності заїзду на територію товариства зі сторони вулиці Шашкевича (а.с. 22, т.1).

Листом від 10 серпня 2015 року позивач повторно звернувся до Івано-Франківської філії ДП "Дніпромісто" щодо виготовлення детального планування території під існуючими будівлями старого господарського двору, правонаступником якого стало фермерське господарство "Спаське" (а.с. 15, т.1).

01 жовтня 2015 року позивач отримав відповідь від Івано-Франківської філії ДП "Дніпромісто", відповідно до якої генеральним планом села Спас, розробленим у 1985 році у масштабі 1:2000 був передбачений під"їзд на територію колишнього господарського двору, а новий генеральний план був розроблений у 2007 році у масштабі 1:5000 і деталізація під"їздів та підходів не передбачалась (а.с. 16, т.1).

Листом від 28 липня 2017 року позивач звернувся до Спаської сільської ради та Мотріченко О.В. із пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту, а саме право проходу, проїзду на велосипеді, проїзду на автотранспортом та право прогону худоби на частину земельної ділянки площею 0,0079 га , кадастровий номер :01:002:0114, яка розташована за адресою вул. Шашкевича, 123, с. Спас, Коломийський район Івано-Франківська область. Разом з листом позивач направив останнім проект відповідного договору та План-схеми заїзду до фермерського господарства "Спаське" за адресою с. Спас, вул. Шашкевича, 123, на якій було зазначено частину земельної ділянки, щодо якої пропонувалось укласти договір про користування земельним сервітутом (а.с. 120-124, т.1).

Позивач отримав від відповідача лист-відповідь №71/2-18/10 від 04.08.2017р. згідно якого останній відмовився від укладання договору про встановлення земельного сервітуту (а.с. 26, т.1).

ФГ "Спаське" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Спаської сільської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ФОП Мотріченко Орисі Василівни про встановлення безстрокового, безоплатного земельного сервітуту на частину земельної ділянки площею 0,0079га кадастровий номер :01:002:0114, яка розташована за адресою Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Спас, вул. Шашкевича ,123 загальна площа 0,0374га. Власне орендарем цієї земельної ділянки є громадянка Мотріченко О.В. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач позбавлений єдиного можливого доступу як землекористувач до адміністративної будівлі (будинку тваринника) та частини своєї земельної ділянки, що в свою чергу негативно впливає на господарську діяльність фермерського господарства. Разом з тим позивач зазначає, що усі пропозиції позивача щодо встановлення додаткового заїзду або відновлення заїзду із сторони санпропусника були відхилені, а запропонований проект договору про користування земельним сервітутом не був взятий до уваги Спаською сільською радою. При цьому позивач зазначає, що заїзд до адміністративного будинку із вул. Шашкевича став можливий виключно через проїзд, який розташований на земельній ділянці 0,0079 га, яка перебуває в оренді гр. Мотріченко О.В. У зв'язку з цим позивач просив установити земельний сервітут на зазначену ділянку для проїзду, проходу, прогону худоби.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення, зокрема, таких земельних сервітутів право проходу та проїзду на велосипеді та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Згідно з ч. 3 ст. 402 Цивільного кодексу України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі не досягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови.

Разом з тим, обов'язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо встановлення земельного сервітуту, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Дана обставина підтверджується листом позивача від 28 липня 2017 року до Спаської сільської ради та третьої особи гр. Мотріченко О.В. із пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту (а.с. 120-124, т.1) та листом-відповіддю Спаської сільської ради №71/2-18/10 від 04.08.2017р. (а.с. 26, т.1).

Згідно ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном (п.22-2 постанови Пленуму ВС України від 16.04.2004р. №7).

Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом визначено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача. З викладеного вбачається, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.

Згідно ст. 401 ЦК України сервітут може бути встановлений для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Таким чином, потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, наприклад, пройти чи проїхати до своєї земельної ділянки, користуватися належною йому будівлею тощо.

З матеріалів справи вбачається, що згідно генплану (викопіювання) забудови с. Спас, заїзд до адміністративного будинку (будинок тваринника) та взагалі до орендованої ділянки ФГ "Спаське" можливий із вулиці Кирничкова, Шашкевича та проїздом між ділянками яку орендує Саманчук та ФГ' "Спаське" (а.с. 43, т. 1). Відповідно до розробленого проекту детального планування масиву забудови в с. Спас по вул. Шашкевича під будівництво нежитлового приміщення (викопіювання знаходиться в матеріалах справи) аналогічна ситуація щодо влаштування заїзду (а.с. 44, т.1). Також згідно плану земельної ділянки, що передана у оренду на території с. Спас ФГ "Спаське", а саме: опису меж, вбачається, що земельна ділянка межує від Б до В та від Д до Ж з землями сільської ради (вулицями) та з Л до А з землями сільської ради (дорога), а тому позивач має можливість здійснювати самостійно заїзд на надану йому в оренду земельну ділянку без користування земельною ділянкою наданою в оренду гр.Мотріченко О.В.(а.с .42, т.1). Також згідно плану земельної ділянки, що передана у оренду на території с. Спас ФГ "Спаське", ніякого проїзду чи проходу на земельній ділянці, переданій в оренду гр.Мотріченко О.В., щодо якої стоїть вимога встановлення сервітуту не встановлено ( не передбачено).

У листі від 10 серпня 2015 року позивач звернувся до Івано-Франківської філії ДП "Дніпромісто" щодо виготовлення детального планування території під існуючими будівлями старого господарського двору, правонаступником якого стало фермерське господарство "Спаське", вказавши про перенесення існуючих центрального та тилового заїзду в новий генплан (а.с. 15, т.1). В інформаційній довідці №63 від 11 червня 2015 року Коломийського міжрайонного проектно-виробничого бюро зазначається про наявність головного заїзду та господарського заїзду з сільської вулиці (а.с. 17-18, т.1). Про наявність кількох заїздів вказано також у рішенні Спаської сільської ради №753-28/2014 від 24.07.2014р. (а.с. 19-20, т. 1).

Щодо доводів скаржника про те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку доказам позивача, зокрема плану-схемі земельної ділянки позивача, на якій зазначений проїзд, який розташований на земельній ділянці площею 0,0079га та внаслідок розташування лінії електропередачі є єдиним можливим доступом до адміністративної будівлі, то слід зазначити що даний проїзд відсутній у генеральному плані забудови с.Спас, розробленому у 2007 році.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не доведено неможливості задоволення своїх потреб в інший спосіб ніж встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку площею 0,0079га (загальна площа 0,0374га) кадастровий номер :01:002:0114, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Спас, вул. Шашкевича ,123.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, оскаржуваного рішення суду без змін, у зв'язку із чим згідно із ст. 129 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 252, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2017р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ФГ "Спаське".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ст.ст. 282, 284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.01.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Хабіб М.І.

Суддя Юрченко Я.О.