ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" січня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2863/17

Господарський суд Київської області у складі судді Кошика А.Ю., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» №07-1/12 від 07.12.2017 року на дії та бездіяльність Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК «ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»;

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 890,07 грн.

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача 1: ОСОБА_2

Від відповідачів: не зявились

Від ДВС: не зявився

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.10.2017 року у справі №911/2863/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено повністю. Солідарно стягнуто з Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 1 417,78 грн. 3% річних та 9 020,02 грн. інфляційних; стягнуто з Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 1300 грн. судових витрат; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 1300 грн. судових витрат.

31.10.2017 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2017 року видано відповідні накази на примусове виконання рішення.

07.12.2017 року до Господарського суду Київської області від позивача (стягувача) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» надійшла скарга №07-1/12 від 07.12.2017 року на дії та бездіяльність Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якій скаржник просить суд визнати дії Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17, які виразились у винесенні повідомлень від 14.11.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачевібез прийняття до виконання підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» протиправними, передчасними та незаконними; 2) визнати недійсним та скасувати повідомлення Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 14.11.2017 року про повернення наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17 стягувачеві без прийняття їх до виконання; 3) зобовязати Долинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ГПК України, скарги на дії державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена та призначаються до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою від 11.12.2017 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на дії та бездіяльність Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року призначено до розгляду на 11.01.2018 року.

Пунктом 11 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 11.01.2017 року скаржник підтримав вимоги скарги, представники відповідачів (боржників) та виконавчої служби в судове засідання не зявились, що не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши в судовому засіданні 11.12.2017 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» №07-1/12 від 07.12.2017 року на дії та бездіяльність Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, заслухавши пояснення представників скаржника та виконавчої служби, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у скарзі обставин, Повідомленнями Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 14.11.2017 року повернуто виконавчі документи - накази Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17 стягувачеві без прийняття їх до виконання на підставі п.п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що виконавчі документи не відповідають вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відсутня дата народження боржника.

Стягувач (скаржник, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») вважає наведені дії виконавчої служби протиправними та просить у скарзі визнати дії Долинського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17, котрі виразились у винесені Повідомлень від 14.11.2017 року, якими повернуто виконавчий документ стягувачеві без прийняття до виконання на підставі пункту п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», протиправними, передчасними та незаконними.

Також, скаржник (стягував) просить в скарзі визнати недійсними та скасувати Повідомлення Долинського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 14.11.2017 року, якими повернуто накази Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17 стягувачеві без прийняття їх до виконання на підставі пункту п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та зобовязати Долинський РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області прийняти до примусового виконання та відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17 присуджено до стягнення із Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 1 417,78 грн. 3%річних та 9 020,02 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17 підлягає стягненню із Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 1 300 грн. судових витрат.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання рішення суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі має зазначатись, зокрема, дата народження боржника - фізичної особи.

Однак, боржником за наказами Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17 є Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, тобто субєкт підприємницької діяльності, щодо якого вказано передбачені для субєкта підприємницької діяльності відомості - 28500, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Також, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Долинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області проти скарги заперечував, зазначив, що п. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає зазначення у виконавчому документі дати народжений боржника - фізичної особи.

Пункт 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», яким керувалась виконавча служба, передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Боржником згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 10.10.2017 року у справі №911/2863/17 є Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 24 Цивільного кодексу України фізичною особою є людина як учасник цивільних відносин.

Згідно зі ст. 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Статтею 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, фізична особа-підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. Вбачається, що на підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб-підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Оскільки боржником за виконавчим документом є саме Фізична особа-підприємець і спірні правовідносини повязані виключно з підприємницькою діяльністю і врегульовані господарським законодавством, відповідна особа має особливий статус, прирівняний до юридичних осіб.

Крім того, як визначено ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява до господарського суду повинна містити найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності; документи, що підтверджують за громадянином статус фізичної особи-підприємця.

При цьому, господарський суд за належно оформленою згідно зі ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовною заявою, яка стосується субєкта підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця, має порушити провадження у справі і розглядати спір за наявними у справі відомостями.

Ненадання відомостей щодо дати народження відповідача (боржника), які до того ж не мають бути достовірно відомі учасникам господарських відносин, не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки, виконавчий документ виданий господарським судом щодо стягнення з субєкта підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця, відомості такого виконавчого документа кореспондуються з інформацією про сторін, яка має надаватись господарському суду, тому відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вимагає зазначення дати народження боржника - фізичної особи, а не субєкта підприємницької діяльності.

Таким чином, виконавчий документ неправомірно повернутий стягувачу на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями)» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, оскільки предявлений виконавчий документ є підставою для відкриття виконавчого провадження і державною виконавчою службою відповідний виконавчий документ безпідставно повернуто стягувачу, відповідні дії свідчать про ухилення від вчинення виконавчих дій, що передбачає зобовязання органу державної виконавчої служби здійснити визначені законом виконавчі дії.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, вимога скаржника про зобовязання виконавчої служби відкрити виконавче провадження відповідає ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017 року) скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права заявника.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017 року) за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 345 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017 року) передбачено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Відповідно до ст. 344 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином, враховуючи задоволення скарги, понесені заявником судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надана адвокатом ОСОБА_2 на суму 700 грн. покладаються судом на орган державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017 року), суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на дії та бездіяльність Долинського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17.

2. Визнати дії Долинського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17, котрі виразились у винесені Повідомлень від 14.11.2017 року, якими повернуто виконавчий документ Стягувачеві без прийняття його до виконання на підставі пункту п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», протиправними, передчасними та незаконними.

3. Визнати недійсними та скасувати Повідомлення Долинського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 14.11.2017 року, якими повернуто накази Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17 Стягувачеві без прийняття їх до виконання на підставі пункту п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

4. Зобовязати Долинський РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області прийняти до примусового виконання та відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 31.10.2017 року у справі №911/2863/17.

5. Стягнути з Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (28500, Кіровоградська обл., м. Долинська, вул. Тесленко, 59, код 34753676) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 700 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Суддя А.Ю. Кошик