ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.2018р. Справа №905/2208/17

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Донецьккокс», м.Маріуполь

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром», м.Дружківка

про стягнення заборгованості в розмірі 3312715,28 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя О.В. Чернова

секретар судового засідання Хохуля М.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Донецьккокс», м.Маріуполь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром», м.Дружківка, про стягнення заборгованості в розмірі 3312715,28 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №186-ОМТС купівлі-продажу сировини, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 06.11.2015р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у звязку з ненаданням позивачем жодних первинних документів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання передачі товару), що підтверджують поставку товару.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

За приписом ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

06.11.2015р. між сторонами був підписаний договір №186-ОМТС купівлі-продажу сировини, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, згідно з умовами якого відповідач зобовязався поставити, а позивач прийняти і оплатити матеріали товарно-матеріального призначення (далі-ресурс).

Відповідно до п. 2.1 договору кількість, номенклатура ресурсів вказується в специфікаціях до даного договору, які є невідємною його частиною.

Згідно з п.3.1, 3.3 договору поставка ресурсів здійснюється видами транспорту вказаними в специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року. Строк поставки ресурсів вказується в специфікаціях.

Поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, вказаними в специфікаціях і включає в себе всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інших видатків постачальника повязані з поставкою ресурсів (п.4.1 договору).

Загальну суму даного договору складає сума вартісних показників ресурсів, вказаних у всіх специфікаціях, по яким поставляються ресурси (п.5.3 договору).

Виходячи зі змісту позовної заяви, за договором позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3312715,28 грн. за наступними специфікаціями:

- специфікація №1 від 06.11.2015р. на суму 192502,00 грн., дата поставки - 11.11.2015р.;

- специфікація №2 від 22.12.2015р. на суму 3200,00 грн., дата поставки - 27.12.2015р.;

- специфікація №3 від 30.12.2015р. на суму 468,00 грн., дата поставки - 04.01.2016р.;

- специфікація №4 від 22.01.2016р. на суму 86609,33 грн., дата поставки - 27.01.2016р.;

- специфікація №5 від 10.02.2016р. на суму 166387,50 грн., дата поставки - 15.02.2016р.;

- специфікація №6 від 29.02.2016р. на суму 192603,43 грн., дата поставки - 05.03.2016р.;

- специфікація №7 від 03.03.2016р. на суму 12787,30 грн., дата поставки - 08.03.2016р.;

- специфікація №8 від 28.03.2016р. на суму 413215,63 грн., дата поставки - квітень 2016р.;

- специфікація №9 від 30.03.2016р. на суму 511075,97 грн., дата поставки - квітень-травень 2016р.;

- специфікація №10 від 11.04.2016р. на суму 76842,47 грн., дата поставки - квітень-травень 2016р.;

- специфікація №11 від 13.04.2016р. на суму 1200,00 грн., дата поставки - квітень 2016р.;

- специфікація №12 від 26.04.2016р. на суму 116484,67 грн., дата поставки - травень 2016р.;

- специфікація №13 від 23.05.2016р. на суму 88696,52 грн., дата поставки - червень 2016р.;

- специфікація №14 від 15.06.2016р. на суму 5951,95 грн., дата поставки - червень 2016р.;

- специфікація №15 від 21.06.2016р. на суму 34663,99 грн., дата поставки - червень 2016р.;

- специфікація №17 від 22.07.2016р. на суму 143309,23 грн., дата поставки - липень-серпень 2016р.;

- специфікація №18 від 27.07.2016р. на суму 35000,00 грн., дата поставки - липень-серпень 2016р.;

- специфікація №19від 04.08.2016р. на суму 207082,42 грн., дата поставки - серпень-вересень 2016р.;

- специфікація №20 від 08.08.2016р. на суму 9998,56 грн., дата поставки - серпень-вересень 2016р.;

- специфікація №21 від 19.09.2016р. на суму 190746,37 грн., дата поставки - вересень-жовтень 2016р.;

- специфікація №22 від 19.09.2016р. на суму 124448,85 грн., дата поставки - вересень-жовтень 2016р.;

- специфікація №23 від 15.11.2016р. на суму 250086,23 грн., дата поставки - листопад-грудень 2016р.;

- специфікація №24 від 28.11.2016р. на суму 7524,68 грн., дата поставки - листопад-грудень 2016р.;

- специфікація №25 від 12.12.2016р. на суму 87450,00 грн., дата поставки - грудень 2016р.-січень 2017р.;

- специфікація №26 від 27.12.2016р. на суму 264642,02 грн., дата поставки - грудень 2016р. - січень 2017р.;

- специфікація №27 від 27.12.2016р. на суму 103598,38 грн., дата поставки - грудень 2016р. - січень 2017р.;

- специфікація №28 від 27.12.2016р. на суму 9070,50 грн., дата поставки - грудень 2016р. - березень 2017р.;

- специфікація №30 від 11.01.2017р. на суму 16885,58 грн., дата поставки - січень-лютий 2017р.;

- специфікація №31 від 11.01.2017р. на суму 3876,97 грн., дата поставки - січень - лютий 2017р.;

- специфікація №32 від 20.01.2017р. на суму 4368,00 грн., дата поставки - січень-лютий 2017р.;

- специфікація №33 від 06.02.2017р. на суму 8560,02 грн., дата поставки - лютий-березень 2017р.;

- специфікація №34 від 06.02.2017р. на суму 88013,83 грн., дата поставки - лютий-квітень 2017р.;

- специфікація №36 від 17.02.2017р. на суму 2140,24 грн., дата поставки - лютий-квітень 2017р.

Проте, як стверджує позивач, відповідач свої зобовязання за договором №186-ОМТС від 06.11.2015р. не виконав, грошові кошти за отриманий товар не сплатив.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3312715,28 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, за твердженням відповідача, фактичне виконання позивачем своїх зобовязань з постачання товару не підтверджено відповідними первинними документами.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мали право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Розділи 1-3) внесено зміни, зокрема, до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності 15.12.2017р.

Згідно із ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Як встановлено вище, в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №186-ОМТС від 06.11.2015р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України встановлений обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п.5.1 договору оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаних в даному договору.

За таких обставин, з урахуванням норм ст.ст.13, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України позивачем при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення вартості отриманого відповідачем товару має бути доведено сам факт постачання продукції відповідачу за договором №186-ОМТС від 06.11.2015р.

За приписом ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем відповідних допустимих доказів постачання товару відповідачу за договором №186-ОМТС від 06.11.2015р. до матеріалів справи не надано.

Так, відповідно до чинного законодавства права і обовязки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За змістом ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

06.11.2017р. позивачем надано пояснення, згідно яких відсутня можливість надати суду первісні документи, у звязку з захопленням адміністративної будівлі особами, які представилися представниками так званої «Донецької народної республіки», за фактом чого слідчим відділом Бахмутського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області внесені відомості до ЄРДР за №0000801.

Крім того, позивачем у поясненнях від 20.11.2017р. повідомлено суд про те, що відомості з Єдиного реєстру податкових накладних по відповідачу з додатком №5 «Розшифровка податкових зобовязань та кредиту в розрізі контрагентів» до податкової декларації з ПДВ за спірний період, позивач не має можливості надати через із знищенням інформації, що розміщувалась на серверах підприємства, у звязку з кібератакою, що відбулася 27.06.2017р.

Проте, згідно із ст.74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються саме сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Учасник справи відповідно до ст.81 Господарського процесуального кодексу України у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідного клопотання про витребування судом доказів по справі відповідачем заявлено не було.

За таких обставин, враховуючи недоведеність позивачем самого факту поставки товару за спірним договором відповідачу та прийняття вказаного товару відповідачем, наявності порушення відповідачем своїх господарських зобовязань перед позивачем, позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 3312715,28 грн. підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 74, 76, 77, 81, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариство «Донецьккокс», м.Маріуполь до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром», м.Дружківка про стягнення заборгованості в розмірі 3312715,28 грн.

В судовому засіданні 15.01.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 16.01.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Чернова

Суддя Л.В. Ніколаєва