КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа№ 910/3386/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання - Головатенко А.В.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 15.01.2017.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчука Костянтина Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі №910/3386/14 (суддя Паламар П.І.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

стягувач Публічне акціонерне товариство "Донецькоблгаз" Донецької області

боржник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

у справі № 910/3386/14(суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій просить:

- визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення в межах виконавчого провадження ВП №44147133 постанов про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 43217,01 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн;

- визнати недійсним постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 08.08.2017 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, винесених в межах виконавчого провадження ВП №44147133.

В обґрунтування скарги Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на те, що дії щодо винесення вищевказаних постанов суперечать вимогам ст.ст. 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, оскільки рішення суду, на підставі якого був виданий наказ Господарського суду м. Києва №910/3386/14 від 01.07.2014, ним було виконано самостійно без вжиття державним виконавцем заходів з примусового його виконання, тому просив визнати дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення цих постанов неправомірними, а постанови скасувати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі №910/3386/14 скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задоволено. Визнано дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанов ВП №44147133 від 8 серпня 2017 р. про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження неправомірними. Визнано постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП № 44147133 від 8 серпня 2017 р. про стягнення виконавчого збору незаконною. Визнано постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП № 44147133 від 8 серпня 2017 р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження незаконною.

Суд першої інстанції задовольняючи скаргу виходив з того, що доказів виконання рішення суду у даній справі в примусовому порядку, матеріали справи не містять, а постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII.

Не погодившись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції від 24.10.2017, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду, обставинам справи та на неправильне застосування норм законодавства.

Учасники процесу не скористалися своїм правом згідно з ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

11.01.2018 представником Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надано додаткові пояснення, які долучено судом до матеріалів справи.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Донецьоблгаз» Донецької області наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

У відповідності до п. 9 п. 1 Перехідних положень ГПК України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявими у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, на виконанні у Шевченківському районному відділі Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться наказ Господарського суду міста Києва № 910/3386/14 від 01.07.2014 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» 432170,19 грн боргу.

Виконавче провадження було відкрите постановою цього відділу ВП №44147133 від 28.07.2014.

8 серпня 2017 р. державним виконавцем було прийнято дві постанови ВП №44147133 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 43217,01 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV (у редакції, яка діяла на час відкриття провадження у справі - 28.07.2014) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. У разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми. У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові. У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, посилання апелянта на те, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання є безпідставним.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 28.01.2015, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника; виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Поясненнями представника скаржника та копіями заяв № 15/02-1895 та №15/02-1896 від 22.12.2014 підтверджується факт самостійної сплати боржником на користь стягувача суми заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва № 910/3386/14 від 01.07.2014 в повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, постанова про стягнення виконавчого збору була винесена державним виконавцем без вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене та відсутність доказів виконання рішення суду у даній справі у розмірі 432170,19 грн в примусовому порядку, зокрема, шляхом звернення стягнення на майно боржника, вилучення у нього грошових коштів, інших цінностей тощо, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з боржника виконавчого збору.

Стосовно стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом п. 7 Розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 р. у постанові як окремому документі повинні бути зазначені мотиви, з яких виходив виконавець при прийнятті відповідного рішення і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.

Витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення (п. 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень).

В оскаржуваній постанові ВП №44147133 від 8 серпня 2017 р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 457,92 грн не зазначено видів витрат та з якого розрахунку виходив державний виконавець при визначенні такого розміру, а також відсутнє посилання на докази понесення таких витрат.

Оскільки зазначена постанова не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, судова колегія вважає, що дії державного виконавця з приводу винесення вказаної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи, наведені Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, враховуючи положення ст. 277 ГПК України мотивувальна частина оскаржуваної ухвали суду першої інстанції щодо застосування Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII підлягає зміні шляхом викладення цієї частини в редакції даної постанови.

Відповідно до п. 1 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

З набранням чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 визнається таким, що втратив чинність Закон України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

З Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII вбачається, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 7 цього розділу Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону.

Враховуючи, що Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" опубліковано 05.07.2016, а тому Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності 05.10.2016.

Згідно п. 7 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, державним виконавцем 28.07.2014 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №44147133) з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 №910/3386/14.

Таким чином, враховуючи, що виконавчі дії розпочато до набрання чинності Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, тому ці дії повинні завершуватися у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а саме Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV.

На підставі чого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві слід залишити без задоволення, а в мотивувальній частині ухвали ст.ст. 28, 41 слід викласти в редакції Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 255, 267-271, 273, 275, 277, 281-285 та розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі №910/3386/16 залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у справі №910/3386/16, виклавши в ній ст.ст. 28, 41 в редакції Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3386/16.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 16.01.2018.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

М.Л. Яковлєв