КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2018 р. Справа№ 910/12951/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід банк»

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2017

у справі №910/12951/17 (суддя: Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія»

до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про звільнення майна з-під арешту

за участю представників:

від позивача: представник Онищенко С.В. (угода про надання правової допомоги б/н від 15.01.2018);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: представник Васіна І.О. (довіреність № 3928/20.3-03 від 29.12.2017),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія» (далі - ТОВ «УМК») звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту, а саме, нежитлового приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16-17 поверх) (в літ. Н) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 214,4 кв. м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2017 замінено Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві як помилково залучену третю особу до участі у справі на належну - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі №910/12951/17 позов задоволено повністю, звільнено з-під арешту майно, що належить на праві приватної власності ТОВ «УМК», накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №27329980 від 27.01.2012, а саме, нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16-17 поверх) (в літ.Н) загальною площею 214,4 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № , стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь ТОВ «УМК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Чорногуза М.Г. та призначено до розгляду на 01.11.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №1798-XII, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

У судовому засіданні 01.11.2017 було оголошено перерву до 22.11.2017, в порядку статті 77 ГПК України в редакції Закону України №1798-XII.

Розпорядженням уповноваженої особи Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 №09-53/4612/17, у зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 на підставі статті 77 ГПК України в редакції Закону України №1798-XII, розгляд справи було відкладено на 17.01.2018 у зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи.

До початку судового засідання 17.01.2018 на електронну адресу суду Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Родовід Банк» надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні без участі представника апелянта.

У судове засідання відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

При цьому, колегія суддів залишає без розгляду надіслане на електронну пошту суду клопотання апелянта про розгляд справи у судовому засіданні без участі представника ПАТ «Родовід Банк», у зв'язку з тим, що останнє не підписано електронним цифровим підписом.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Крім того, згідно з п.п. 1.5.1, 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28, отримання та відправлення електронних документів здійснюється через офіційні електронні адреси суду. Документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Вислухавши думку представників позивача та третьої особи, враховуючи, що відповідач не повідомив суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції та не заявив клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник третьої особи підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

17.01.2018 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.12.2012 між ПАТ «Родовід Банк» (в тексті договору - первісний кредитор) та ТОВ «УМК» (в тексті договору - новий кредитор) було укладено договір № 4В відступлення прав вимоги за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007 (далі - договір відступлення № 4В), відповідно до умов якого первісний кредитор зобов'язався відступити, а новий кредитор зобов'язався прийняти та оплатити права вимоги за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Родовід Банк» з урахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору № 1 від 03.05.2007, № 2 від 09.07.2009, № 3 від 09.07.2009, у порядку, передбаченому статтею 3 цього договору.

Станом на дату укладення цього договору основна сума заборгованості за кредитним договором становить 13 009 088,33 грн (п. 2.1 договору відступлення № 4В).

Відповідно до пункту 2.2 договору відступлення № 4В права вимоги за кредитним договором переходять від первісного кредитора до нового кредитора в день виконання новим кредитором зобов'язань зі сплати грошових коштів відповідно до умов пункту 3.2 цього договору («дата відступлення»).

27.04.2007 між ОСОБА_5 (в тексті договору - іпотекодавець) та ПАТ «Родовід Банк» (в тексті договору - іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., та зареєстрований в реєстрі за № 829 (далі - договір іпотеки), відповідно до якого іпотекодавець виступив майновим поручителем позичальника за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007 - ОСОБА_4 та для забезпечення виконання в повному обсязі позичальника перед іпотекодержателем за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за кредитним договором, далі - «основне зобов'язання», та цим договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме, групу нежилих приміщень № 23 (16-17 поверх), які зазначені на плані під літерою «Н», загальною площею 214,40 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі - «предмет іпотеки», «нерухоме майно»).

У подальшому сторонами було внесено зміни до договору іпотеки шляхом укладення відповідних договорів.

27.12.2012 між ПАТ «Родовід Банк» (в тексті договору - первісний іпотекодержатель) та ТОВ «УМК» (в тексті договору - новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В., та зареєстровано в реєстрі за номером 757 (далі - договір відступлення за договором іпотеки), відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель приймає права за договором іпотеки б/н від 27.04.2007, укладеним між ОСОБА_5 (іпотекодавець) та ПАТ «Родовід Банк» в забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007, укладеним з ПАТ «Родовід Банк» з урахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору № 1 від 03.05.2007, № 2 від 09.07.2009, № 3 від 09.07.2009.

Крім того, 26.12.2012 між ПАТ «Родовід Банк» (в тексті договору - первісний кредитор) та ТОВ «УМК» (в тексті договору - новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги № 5В за кредитним договором № 77.2/СК-253.07.2 від 11.07.2007 (далі - договір відступлення № 5В), відповідно до умов якого первісний кредитор зобов'язався відступити, а новий кредитор зобов'язався прийняти та оплатити частину права вимоги за кредитним договором № 77.2/СК-253.07.2 від 11.07.2007, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «Родовід Банк» з урахуванням договору про внесення змін до кредитного договору № 1 від 03.07.2009 в порядку, передбаченому статтею 3 цього договору.

Станом на дату укладення цього договору частина прав вимоги, що відступається за цим договором, складається із основної суми заборгованості у розмірі 38 240 747,25 грн, суми заборгованості по процентам у розмірі 7 431 421, 86 грн, що становить 46 672 169, 11 грн та інших сум до сплати, що можуть бути нараховані на основну суму заборгованості та процентів та будь-які інші права за кредитним договором, пов'язані із зазначеною частиною прав вимоги (п. 2.1 договору відступлення № 5В).

При цьому, відповідно до п. 2.10 договору відступлення № 5В первісний кредитор гарантує, що на дату підписання цього договору повідомив нового кредитора про всі відомі йому судові спори та пов'язані з ним провадження, відносно кредитного договору, а саме, про справу №22-ц-10163/2010 (постанова Апеляційного суду міста Києва від 21.02.2011); виконавче провадження № 27329980 з примусового виконання виконавчого листа №2-2047, виданого 27.05.2011 Обухівським районним судом Київської області, що перебуває у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України.

26.09.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання договору відступлення № 5-В, відповідно до п. 2 якої первісний кредитор зобов'язується повернути новому кредитору грошові кошти у сумі 16 990 911,67 грн, сплачені новим кредитором за договором відступлення, за рахунок перерахованих новим кредитором первісному кредитору грошових коштів за договором № 6В від 25.09.2013 відступлення прав вимоги за кредитним договором № 79.1/26-КЛТ-07 від 18.09.2007 в рахунок сплати вартості таких прав.

Згідно з п. 3 вказаної додаткової угоди договір відступлення є розірваним з дати виконання сторонами зобов'язань, визначених у п. 2 додаткової угоди.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21.02.2011 у справі № 22-ц-1787/11 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.2/СК-253.07.2 від 11.07.2007 в сумі 45 390 361,97 грн та судові витрати по справі у розмірі 2 790,00 грн (а.с. 88-92).

З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2011 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 27329980 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2047/10, виданого 27.05.2011 Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 45 390 361,97 грн та судові витрати по справі у розмірі 2 790,00 грн (а.с. 130).

27.01.2012 при примусовому виконанні вказаного виконавчого листа постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт, зокрема, на групу нежитлових приміщень №23 площею 214,4 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с. 112-113).

На підставі вказаної постанови державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 11.02.2014 було внесено відомості про обтяження до Державного реєстру речових прав на вказане нерухоме майно (а.с. 34-36).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.07.2017 йому стало відомо про накладення арешту на вказане майно згідно зазначеної постанови в межах виконавчого провадження № 27329980. Як вказує позивач, такий арешт було накладено Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України неправомірно, оскільки майно, на яке накладено арешт, є власністю ТОВ «УМК».

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «УМК», суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно набув право власності на спірне майно на підставі договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27.12.2012, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «УМК», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 757, а його арешт обмежує позивача у праві володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

У зв'язку з тим, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про звільнення майна, що належить на праві власності ТОВ «УМК» з-під арешту, накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України від 27.01.2012, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що позивач не скористався своїм правом щодо заміни кредитора у зобов'язанні в межах виконавчого провадження № 27329980 шляхом звернення до суду та/або до органу державної виконавчої служби із відповідними заявами, а тому ПАТ «Родовід Банк» фактично залишилося стороною у виконавчому провадженні в якості стягувача.

При цьому, апелянт в апеляційній скарзі погоджувався та не заперечував того факту, що після укладення з позивачем договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором він втратив статус іпотекодержателя, та водночас, вказав на помилковість та неправомірність накладення арешту на майно позивача - групу нежитлових приміщень №23 площею 214,4 кв.м по АДРЕСА_1 згідно постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України від 09.12.2013 з огляду на те, що на момент її винесення згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на дату формування витягу - 22.01.2013 об 11:11:12 майно зареєстровано за позивачем, а не за боржником у виконавчому провадженні № 27329980.

При цьому, апелянт стверджував, що ПАТ «Родовід Банк» після укладення договору відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки передав усі права позивачеві, право якого на спірне майно зареєстровано у встановленому порядку, а тому, як вказує відповідач, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України помилково та неправомірно винесено постанову про накладення арешту на майно позивача.

Разом з тим, враховуючи, що позивач не звертався до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України за захистом порушеного права шляхом оскарження вказаної постанови про накладення арешту, на думку апелянта, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак, з вищенаведеними доводами скаржника колегія суддів не погоджується, находить їх безпідставними та необґрунтованими, а висновки суду правильними та мотивованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 та частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1 - 2 статті 321 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів та встановлено місцевим господарським судом, позивач правомірно набув право власності на об'єкт нерухомості, а саме, на нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н), загальною площею 214,4 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що випливає із договору іпотеки від 27.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., та зареєстрованого в реєстрі за номером 829, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В., та зареєстровано в реєстрі за № 757.

Так, на підставі вказаних правочинів 14.01.2013 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві була проведена державна реєстрація права власності ТОВ «УМК» на нежитлове приміщення (група нежилих приміщень) № 23 (16-17 поверх) (в літ. Н), загальна площа 214,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № ), що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92121 від 22.01.2013 (а.с. 14-15).

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що ні під час розгляду даної справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного провадження суду не було надано доказів оспорювання набуття позивачем права власності на вищевказане майно ні зі сторони відповідача, ані зі сторони будь-яких третіх осіб.

Доводи скаржника стосовно того, що при реєстрації права власності позивача на спірне майно був чинним арешт, накладений постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України від 27.01.2012 не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Відповідно до ч.2 статті 3 вищенаведеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судом звертається увага на те, що державна реєстрація обтяження відносно групи нежилих приміщень №23, (16- 17 поверх) (в літ. Н), площею 214,4 кв.м. по АДРЕСА_1, приміщення 23 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна була проведена лише 11.02.2014, тобто після набуття позивачем права власності на це майно 14.01.2013.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження № 27329980) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 1 та пунктом 3 частини 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дату винесення постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України винесено 09.12.2013 постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою накладено арешт на майно (нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № ), що на думку державного виконавця належало на праві власності боржнику - ОСОБА_9.

Разом з тим, вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачеві, а тому арешт, накладений на підставі вищевказаної постанови, обмежує останнього у правах володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем було помилково винесено постанову про арешт майна, а саме, нежитлового приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № , та помилково визначено його дійсного власника.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, який вказує на необхідність звернення позивача до органу державної виконавчої служби з метою оскарження постанови про накладення арешту, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи, що ТОВ «УМК» не є стороною у виконавчому провадженні № 27329980, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що останній не мав законних підстав для звернення до суду зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби щодо неправомірності винесення постанови про арешт майна у вказаному виконавчому провадженні.

Крім того, доводи апелянта про те, що позивач не скористався правом звернення з відповідною заявою про заміну сторони виконавчого провадження до суду, не відповідають дійсним обставинам справи, про що свідчать ухвали Обухівського районного суду від 28.01.2013 та Апеляційного суду Київської області від 25.03.2013 у справі №6-22/13 (а.с. 135-137).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом не було надано суду жодних доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, а також доказів на спростування доводів позивача.

Відповідно до частини 1 та частини 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9, відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 №5 роз'яснено, що у разі, якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов'язаний з їх підприємницькою діяльністю.

Таким чином, на переконання колегії суддів, позивачем було правильно обрано спосіб захисту своїх порушених прав.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги щодо звільнення майна, яке належить ТОВ «УМК» з-під арешту, накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України від 27.01.2012, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 14.09.2017 у справі №910/12951/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ПАТ «Родовід банк» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі №910/12951/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі №910/12951/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12951/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.01.2018

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська