КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р. Справа№ 910/14322/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Рогачова А.К. - ордер серія КВ № 263931 від 15.01.2018

від відповідача: Мужик Л.І. - довіреністю № 336 від29.12.2017

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: Кузьменко Ю.С. - представник за довіреністю № 18-0009/60158 від 19.07.2016

від третьої особи 3: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 07.11.2017, повний текст якого складений 15.11.2017

у справі № 910/14322/17 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт»

2. Національний банк України

3. Міністерство фінансів України

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме передати позивачу оригінал кредитного договору № 4П13781Д від 04.12.2013 і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання третьої особи 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що ним як поручителем третьої особи 1 згідно з договором поруки №4П13781Д/П від 20.10.2016, за яким позивач поручився за виконання третьою особою 1 укладеного з відповідачем кредитного договору № 4П13781Д від 04.12.2013, відповідачу сплачено 70 784 826,43 грн., а відтак, право вимоги вказаних грошових коштів перейшло до позивача, з огляду на що за умовами п. 10 спірного договору поруки відповідач зобов'язаний передати позивачу спірні документи, проте вказаний обов'язок відповідач виконаний не був.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2017, повний текст якого складений та підписаний 15.11.2017, у справі № 910/14322/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на умови договору поруки сторін, норми законодавства, якими регулюється заміна кредитора в зобов'язанні та правовідносини сторін за договором поруки, врахував, що: часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором, в той час як позивачем не доведено виконання зобов'язання боржника за кредитним договором у повному обсязі; позивачем не доведено звернення до нього відповідача з вимогою, як то передбачено договором поруки, щодо погашення заборгованості боржника за кредитним договором, та факту звернення до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором; умовами договору поруки та чинним законодавством не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 у справі № 910/14322/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Апелянт вважає оспорене рішення таким, що прийнято без дослідження всіх обставин справи та всупереч дійсним обставинам, без урахування умов договору поруки та таким, що не відповідає вимогам законного, справедливого, неупередженого рішення, з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, а отже таким, що підлягає скасуванню виходячи з того, що

- судом першої інстанції помилково, без дослідження всіх доказів по справі зазначено про неповне (часткове) виконання позивачем договору поруки, оскільки для повного дослідження обставин справи суд мав витребувати у відповідача відповідні докази (акт звірки взаєморозрахунків, довідка про існування заборгованості, вимоги до позивача щодо необхідності сплатити заборгованість тощо), проте вказаних дій судом вчинено не було, в той час як сам відповідач не заперечив отримання грошових коштів та не повернув їх як помилково сплачених; що в силу закону (ст.ст. 512, 556, ЦК України) до позивача перешли права кредитора до третьої особи 1 та право вимоги за відповідним кредитним договором, проте вказане право не може бути реалізована на практиці, оскільки позивачу потрібні як належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують право вимоги (п. 10 договору поруки), так і оригінали документів, які засвідчують обов'язок боржника - третьої особи 1 по сплаті боргу та документи, якими забезпечувались відповідні кредитні договори; що судом не надано оцінки тому, що відповідачем порушено п. 10 договору поруки, згідно з яким у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором відповідач зобов'язаний передати позивачу впродовж п'яти робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Ухвалою від 11.12.2017 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Треті особи 1 та 3 представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третіх осіб 1 та 3 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представники відповідача та третьої особи 2 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи 2, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

20.10.2016 позивач як поручитель та відповідач як кредитор уклали договір поруки № 4П1378Д/П (а.с. 15) (далі Договір поруки), згідно з п. 1 якого позивач поручився перед відповідачем за виконання третьою особою 1 своїх зобов'язань за кредитним договором № 4П13781Д від 04.12.2013, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п. 3 Договору поруки позивач з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно з п. 5 Договору поруки, у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

У пункті 6 Договору поруки сторони домовились, що поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

20.10.2016, як слідує з наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії платіжного доручення № 2139 від 20.10.2016 (а.с. 16), позивачем відповідачу перераховано 70 784 826,43 грн. з призначенням платежу: виконання зобов'язань за кредитним договором № 4П13781Д від 04.12.2013 згідно з договором поруки № 4П13781Д/П від 20.10.2016.

З огляду на перерахування вказаних коштів, у серпні 2017 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить зобов'язати відповідача передати позивачу оригінал кредитного договору від 04.12.2013 № 4П13781Д і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання ТОВ «Профіт».

Суд першої інстанції в задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина 1 ст. 553 ЦК України встановлює, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

У постановах від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15 Верховний Суд України виклав правову позицію, відповідно до якої аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

У пункті 4 Договору поруки сторони узгодили, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п. 8 Договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язанні.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем в рахунок виконання третьою особою 1 зобов'язань перед відповідачем за кредитним договором від 04.12.2013 № 4П13781Д перераховано 70 784 826,43 грн., проте позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вказаною сумою зобов'язання третьої особи перед відповідачем були погашені в повному обсязі.

Будь-яких обґрунтованих пояснень щодо підстав перерахування відповідачу в рахунок виконання третьою особою 1 зобов'язань перед відповідачем за кредитним договором від 04.12.2013 № 4П13781Д грошових коштів в сумі саме 70 784 826,43 грн., представник позивача в судовому засіданні колегії суддів не надав, при тому, що вказана сума була перерахована 20.10.2016, тобто того ж дня, коли був укладений Договір поруки, без виконання сторонами його узгоджених умов, що у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання (п. 5), і що поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 6).

Частиною 1 ст. 556 ЦК України встановлено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не доведено виконання зобов'язання третьої особи 1 перед відповідачем за кредитним договором у повному обсязі, і вважає, що в цьому випадку наслідки, передбачені в ст. 556 ЦК України, частиною 2 якої встановлено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, не настали, тобто відповідачем не доведено його право вимагати від відповідача вручення документів, які підтверджують зобов'язання третьої особи 1 перед відповідачем за кредитним договором.

До того ж слід зазначити про таке.

У п. 10 Договору поруки сторони домовились, що у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором кредитор зобов'язаний передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Враховуючи, що в Договорі поруки сторони домовились, що передачі підлягають належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, з огляду на норму ст. 629 ЦК України, згідно з якою договір є обов'язковим для виконання сторонами, вимога позивача зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали вказаних документів не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає домовленості сторін, досягнутій у Договорі поруки.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме передати позивачу оригінал кредитного договору № 4П13781Д від 04.12.2013 і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання третьої особи 1.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції), основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 32 ГПК України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції) покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції) України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Вказана норма ГПК України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Отже, саме на позивача покладено обов'язок довести суду належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме - повне виконання ним обов'язків третьої особи 1 перед відповідачем за відповідним кредитним договором.

Посилання апелянта на те, що для встановлення вказаних обставин суд першої інстанції мав витребувати у відповідача відповідні докази (акт звірки взаєморозрахунків, довідка про існування заборгованості, вимоги до позивача щодо необхідності сплатити заборгованість тощо), проте вказаних дій не вчинив, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки за правилами процесуального законодавства суд може витребувати докази у справі за клопотанням сторони, яка вживала заходи для їх отримання і повідомила суду в своєму клопотанні про причини неможливості самостійного отримання такого доказу, проте докази звернення позивача до суду першої інстанції з таким клопотанням у матеріалах справи відсутні, як відсутні й докази того, що позивач вчиняв заходи для отримання таких доказів самостійно.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 у справі № 910/14322/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 у справі № 910/14322/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 у справі № 910/14322/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14322/17.

Повний текст постанови складено: 22.01.2017

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло