ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2018 року Справа № 912/2067/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Березкіна О.В..

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроліга" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.10.2017 року у справі № 912/2067/17, суддя Макаренко Т.В. повний текст складено 09.10.2017р.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Омега-Київ"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроліга"

про стягнення 149 194, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Торговий дім "ОМЕГА-КИЇВ" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ "Торговий дім "АГРОЛІГА" про стягнення перерахованих в якості передоплати за обладнання 119 800,00 грн., збитків у розмірі інфляційних втрат у загальному розмірі 29 394,00 грн.

Рішенням господарського суду Кіровоградськоїї області від 03.10.2017 року (суддя Макаренко Т.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з "Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АГРОЛІГА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ОМЕГА-КИЇВ" заборгованість в сумі 119 800,00 грн., судовий збір в сумі 1 797,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю вимог позивача. Докази погашення заборгованісті відповідачем з оплаченого позивачем авансового платежу у розмірі119 800,00 грн. у матеріалах справи відсутні.

Рішення суду щодо відмови в стягненні інфляційних втрат мотивоване тим, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ "Агроліга" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.10.2017 року та відмовити в задоволені позову.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що:

- позивач мав право на підставі ст. 530 Цивільного кодексу України вимагати від відповідача виконання обовязку щодо поставки товару, а відповідач зобовязаний був в семиденний строк від дня пред'явлення вимоги поставити товар. Позивач не предявляв відповідачу вимогу про поставку оплаченого товару, відповідно відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобовязання щодо поставки товару;

- судом не встановлено порушення відповідачем строків поставки товару, відповідно суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України;

- лист позивача № 155 від 26.09.2016р. безпідставно прийнятий судом до уваги, оскільки позивач не надав доказів його надсилання відповідачу. При цьому такий лист не породжує для відповідача жодних прав та обовязків, оскільки його зміст не ґрунтується на нормах законодавства, які регулюють відносини поставки (купівлі-продажу). Із змісту листа №155 від 26.09.2016 р. вбачається, що позивач просить відповідача повернути авансовий платіж в сумі 295800,00 грн., що був відправлений п/д№1643 від 19.09.2016 p., за пневмотранспортер зерна Т-207/2 з обладнанням, у звязку з відсутністю потреби;

- суд не зазначив норму закону на підставі якої у позивача виникло право на відмову від договору купівлі-продажу та безпідставно застосував норми ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України з огляду на відсутність висновку про прострочення поставки товару відповідачем.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення суд є законним та обґрунтованим. Судом повно, об?єктивно та всебічно були дослідженні всі обставини справи. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст.. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроліга" 16.09.2016 року виставило ТОВ «ТД «Омега-Київ» рахунок-фактуру № 401 на оплату Пневмотранспортера зерна Т-207/2 (з обладнанням) у кількості 2 шт. на загальну суму 295 800,00 грн.

Помилково, при оформленні вказаного рахунку одержувачем було зазначено іншу особу - ТОВ «Романів ОСОБА_1» замість ТОВ « ТД «Омега-Київ».

19.09.2016р. ТОВ «ТД «Омега-Київ» перерахувало платіжним дорученням № 1643 від 19.09.2016р. на рахунок ТОВ «ТД «Агроліга» 295 800 грн., з призначенням платежу «сплата за Пневмотренспортер Т-207/2 згідно р/ф № 401 від 16.09.2016р. (а.с. 13).

Листом № 155 від 26.09.2016, позивач звернувся до відповідача та просив повернути авансовий платіж в сумі 295 800,00 грн., який було перераховано згідно платіжного доручення № 1643 від 19.09.2016р. за Пневмотренспортер зерна Т-207/2, у зв?язку з відсутністю потреби.

Відповідачем перерахувано на рахунок позивача частину суми авансового платежу, що підтверджується платіжними наступними дорученнями:

- № 3371 від 28.12.16 на суму 76000,00 грн;

- № 3605 від 09.03.17 на суму 20000,00 грн.;

- № 3751 від 27.03.2017 на суму 20000,00 грн.;

- № 3885 від 20.04.2017 на суму 20000,00 грн.;

- № 4042 від 22.05.17 на суму 20000,00 грн.;

- № 4110 від 02.06.17 на суму 10000,00 грн.;

- № 4161 від 14.06.17 на суму 10000,00 грн.;

Загальна сума повернутих коштів складає 176 000 грн.

ТОВ "Торговий дім "ОМЕГА-КИЇВ" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "Торговий дім "АГРОЛІГА" 149 194,00 грн., перерахованих в якості передоплати за обладнання на підставі рахунку-фактури № 401 від 16.09.2016 у розмірі 119 800,00 грн; збитків у розмірі інфляційних втрат у загальному розмірі 29 394,00 грн., розрахованих виходячи з офіційного індексу інфляції.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1, 2 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч.1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладання договору поставки. Тому, враховуючи дії сторін (виставленн рахунку, його оплата та прий няття оплати) суд правильно дійшов висновку про укладання між сторонами договору поставки у спрощений спосіб.

Про укладання у спрощений спосіб договору поставки погоджуються і сторони.

Однак колегія суддів зазначає, що господарський суд, стягуючи суму передоплати, неправильно керувався ст..693 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що саме дана стаття надає позивачу право односторонньої відмови від договору та право вимагати повернення передоплати.

Згідно ст..712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, 2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже дана норма закону надає право покупцю вимагати повернення суми передоплати лише у випадку, якщо покупець не поставить товар в установлений строк.

Колегія суддів звертає увагу, що сторонами не було встановлено строку поставки товару і позивач, відповідно до ст..530 Цивільного кодексу України не направляв продавцю вимогу про поставку товару. Отже обов?язок продавця поставити товар не є таким, що наступив. А тому позивач не має права на підставі ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України вимагати повернення передоплати.

Відповідно до ч.1, 2 ст.604, ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст..653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звернення позивача з листом № 155 від 26.09.2016р. про повернення коштів до відповідача є пропозицією про розірвання договору та поверненням коштів.

Відповідач погодився з даною пропозицією, про що свідчить перерахування позивачу коштів на загальну суму 176 000 грн. із зазначенням в платіжних дорученнях, в графі «призначення платежу», повернення коштів згідно листа № 155 від 26.09.2016р.

Таким чином, підставою для повернення коштів є розірвання договору поставки за взаємною згодою сторін.

Оскільки кошти в сумі 119 800 грн. не повернуті позивачу то господарський суд правильно стягнув дану суму на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроліга" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.10.2017 року у справі № 912/2067/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, зазначених у п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст постанови складено 19.01.2018р..

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ О.В.Березкіна

__________________ ОСОБА_2