ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018м. ДніпроСправа № 904/10212/17
За позовом: Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", м. Кам'янське Дніпропетровської області

до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення 15 456,09 грн.

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №00.01.0237 від 18 жовтня 2017 року, юрисконсульт

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №06-65/77 від 05 січня 2018 року, провідний спеціаліст відділу судової роботи та міжнародного співробітництва

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість у розмірі 15 456,09грн., з яких:

- основна заборгованість у розмірі 8 645,81грн.,

- 3 % річних у розмірі 665,57 грн.;

- інфляційні збитки у розмірі 6 144,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на відпуск теплової енергії №69т від 27 березня 2014 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з наступних підстав. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку позовних вимог, період прострочки виконання зобов'язання за жовтень 2014 року у сумі 124,12 грн. починається з 21.11.2014. Таким чином, останнім днем строку, у межах якого КП КМР "Тепломережі" могло звернутись до суду з вимогою про стягнення основної заборгованості у сумі 124,12грн., 3% річних за прострочення на 985 днів сплати 124,12 грн. за жовтень 2014 року та втрат від інфляції, є 21.11.2017. Позивач звернувся з позовом до суду 11.12.2017, тобто з пропуском позовної давності щодо цих вимог. Також відповідач звертає увагу суду на те, що акти про постачання теплової енергії за вказаним вище договором до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надані не були. Серед додатків до зазначеної позовної заяви відсутні докази саме надсилання листа №00.09.0793/1 від 02.09.2015. Наведене, за доводами відповідача, є підставою відмови у задоволенні позовних вимог.

16.01.2018 позивач надав відповідь на відзив щодо пропуску позовної давності стосовно заявленої вимоги про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у жовтні 2014 року на суму 124,12грн., строк оплати якої настав 20.11.2014. Позивач вважає, що не відбулося пропущення позовної давності з огляду на те, що листом №638/юр/06-53/5145 від 27.12.2016 відповідачем фактично визнано наявність заборгованості за спірний період. Вчинення особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, перериває перебіг позовної давності.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (Відомості Верховної ради, 2017, № 48, ст. 436) цей закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 31, ст. 545), опублікованим у газеті "Голос України".

Відповідно до пункту 1 постанови пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" Верховний Суд починає роботу з 15.12.2017.

Як зазначено у пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-УШ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, з 15.12.2017 вказана справа розглядається за правилами Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2017 порушено провадження у справі №904/10212/17, розгляд справи призначено на 27.12.2017.

У судовому засіданні 27.12.2017 оголошено перерву на 16.01.2018.

У судовому засіданні 16.01.2018 проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2014 року між Комунальним підприємством "Дніпродзержинськтепломережа" (постачальник) та Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області (Перша Дніпродзержинська Державна нотаріальна контора) (споживач) був укладений договір № 69Т про закупівлю пари та гарячої води, постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти, відповідно до п. 1.1. якого постачальник здійснює постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) за державні кошти для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в кількості, у строки та на інших умовах, що зазначені в цьому договорі.

Рішенням Кам'янської міської ради (10 сесія VІІ скликання) №469-10/VІІ від 30.09.2016 "Про зміну найменування комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" найменування комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" змінено на комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі".

Відповідно до пункту 10.1. договору - цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014, в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

Найменування послуги, відповідно до п.1.2. договору, - постачання пари та гарячої води (відпуск теплової енергії), кількість послуг або кількісні характеристики виконуваних за цим договором послуг 19,36 Гкал.

Код предмету закупівлі: 35.30.1. (п.1.3. договору).

За умовами пункту 2.1. договору постачальник повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає умовам Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.200767 №71, та інших нормативних актів.

Ціна цього договору становить 14 555,82грн. (п.3.1. договору).

Тариф на теплову енергію визначається нормативними документами відповідно до чинного законодавства. Зміна тарифів не є підставою для переукладення договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Замовник самостійно одержує платіжну вимогу та акт про постачання теплової енергії у постачальника після 10 числа, наступного за розрахунковим місяця. Замовник на протязі розрахункового періоду сплачує учаснику вартість спожитої кількості теплової енергії з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Остаточний розрахунок проводиться до 20 числа місяця наступного за розрахунковим .

За несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію нараховується пеня у розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п.4.1. договору).

Відповідно до п.4.2. договору усі розрахунки за цим договором виконуються на підставі платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії, що виписує учасник замовнику. Двосторонній акт про постачання теплової енергії замовник підписує і один екземпляр повертає учаснику в 5-ти денний термін. В разі не повернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати.

За пунктом 5.2. договору постачальник надає послугу з постачання водяної пари та гарячої води (відпуск теплової енергії) для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання згідно з діючими ДБН по об'єкту замовника, згідно адреси: вул. Медична, 3 - без приладу обліку, джерело - ДТЕЦ. Загальна опалювальна площа - 92,0кв.м., планове теплове навантаження на опалення без приладу обліку: 0,0044830 Гкал/год; 3,23 Гкал/міс, 18,4 Гкал/рік.

Облік наданої теплової енергії у вигляді гарячої води проводиться розрахунковим способом (п.5.3. договору).

Комунальним підприємством Кам'янської міської ради "Тепломережі" здійснено поставку Головному територіальному управлінню юстиції у Дніпропетровській області, про що складені акти постачання теплової енергії (а.с. 22-24):

- акт №10-0001129 без дати за жовтень 2014 року на суму 124,12грн.;

- акт №11-0001735 без дати за листопад 2014 року на суму 3 274,74 грн.;

- акт №12-0002226 без дати за грудень 2014 року на суму 5 246,95грн.

Наведені вище акти про постачання теплової енергії за жовтень-грудень 2014 року, підписані позивачем в односторонньому порядку. Зазначені акти містять період постачання теплової енергії, найменування постачальника та споживача, кількість поставленої теплової енергії у періоді її постачання та вартість спожитої теплової енергії.

Листом від 02.09.2015 (а.с. 17) всі акти на постачання теплової енергії були направлені на адресу відповідача разом з рахунками на оплату (опис вкладення у цінний лист від 03.09.2015).

Відповідач у встановлений договором строк не здійснив розрахунки за поставлену теплову енергію, заборгованість за жовтень-грудень 2014 року складає 8 645,81грн.

Позивач посилається на обставини несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань за договором в частині оплати вартості поставленої позивачем відповідачу теплової енергії, що і є причиною спору.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у сумі 8 645,81 грн. за загальний період з жовтня по грудень 2014 року.

З огляду на положення п.4.1 договору, строк оплати теплової енергії за спірний період у сумі 8 645,81 грн. є таким, що настав.

Доказів оплати відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував,

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 8 645,81грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.11.2014 по 01.08.2017 у сумі 665,57 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2014 року по липень 2017 року, у розмірі 6 144,71грн.

Оскільки при обчисленні трьох відсотків річних позивачем допущена арифметична помилка, вимога про стягнення трьох відсотків річних підлягає задоволенню частково у сумі 664,87грн.

Відповідно до абзацу 3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Позивачем при здійсненні розрахунку втрат від інфляції враховані рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97, втрати від інфляції складають 6 144,71грн.

Враховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 15 455,39грн. (8 645,81 грн. - основний борг + 664,87грн.- 3% річних + 6 144,71грн.- втрати від інфляції).

Суд відхиляє доводи відповідача, що акти про постачання теплової енергії за вказаним вище договором до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надані не були. З матеріалів даної справи вбачається, що до позовної заяви доданий опис вкладення у цінний лист від 03.09.2015, який свідчить про направлення листа №00.09.0793/1 від 02.09.2015 та спірних актів на адресу відповідача (а.с.18). Крім того, в силу положень п.4.1. договору Замовник самостійно одержує платіжну вимогу та акт про постачання теплової енергії у постачальника після 10 числа, наступного за розрахунковим місяця. Доказів відмови позивачем відповідачу у видачі платіжних вимог та актів на постачання теплової енергії матеріали справи не містять.

Щодо пропуску позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відповідачем при розгляді справи місцевим господарським судом у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування позовної давності до вимоги позивача про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у жовтні 2014 року, нараховані на цю заборгованість три відсотки річних та втрати від інфляції.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Підстави для зупинення перебігу позовної давності визначені ст. 263 ЦК України, підстави для переривання перебігу позовної давності -ст. 264 ЦК України.

Як зазначено у п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"), правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у своєму листі №638/юр/06-53/5145 від 27.12.2016 не заперечував наявність заборгованості, у тому числі й щодо вартості поставленої теплової енергії за жовтень 2014 року. Однак відповідач зазначає про неможливість погашення цієї заборгованості у зв'язку з тим, що кредиторська заборгованість не є зареєстрованою.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що, звертаючись 11.12.2017 з даним позовом до суду, позивач дотримався визначеного Законом строку позовної давності, довів перед судом належними доказами обставини невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати поставленої позивачем теплової енергії за договором у сумі 8 645,81 грн., а тому позов в цій частині слід задовольнити у повному обсязі.

Також суд відхиляє посилання відповідача на п.1.4. договору, згідно якого, за змістом ст. 48 Бюджетного кодексу України, замовник бере бюджетне зобов'язання і здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Відповідно до положень частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на дату виникнення спірних відносин), розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Зі змісту договору №69Т від 27.03.2014 (а.с.38) вбачається, що зобов'язання за цим договором було зареєстровано державним казначейством 22.04.2014 за №23, КЕКВ 2271. Доказів того, що в кошторисі на 2014 рік були відсутні бюджетні асигнування на оплату наданих послуг з теплопостачання відповідачем не надано.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 599,93грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-А, ідентифікаційний код 34984907) на користь Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" (51914, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Тритузна, 168, ідентифікаційний код 03342573) заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 8 645,81 грн., три відсотки річних у сумі 664,87грн., втрати від інфляції у сумі 6 144,71грн., витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1 599,93грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено, - 17.01.2018

Суддя Н.М.Євстигнеєва