КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа№ 910/15264/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.01.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 (повне рішення складено - 16.11.2017)

у справі № 910/15264/17 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телефонні системи і мережі "АНФЕР"

про стягнення 17 246,02 грн,

ВСТАНОВИВ:

Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телефонні системи і мережі "АНФЕР" (надалі - відповідач) про стягнення 17 246,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено декілька господарських договорів, за умовами яких, відповідач зобов'язувався виконати визначені договорами роботи, тоді як позивач - виконані роботи оплатити. Разом з цим, після фактичного виконання вказаних договорів, Північним офісом Державної аудиторської служби України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.12.2012 по 01.09.2016, за результатами якої встановлено завищення вартості виконаних робіт на суму 17 246,02 грн. На підставі викладеного, Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги звернулась з відповідним позовом про стягнення вказаної суми як збитків, завданих позивачу відповідачем.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 (повне рішення складено - 16.11.2017) в позові відмовлено повністю через необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги 29.11.2017 (згідно відтиску штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі), звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 та прийняти нове - про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному з'ясуванні всіх обставин справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, за доводами апелянта, суд першої інстанції не врахував результати проведеної ревізії в частині завищення вартості виконаних робіт на суму 17 246,02 грн. А тому апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному з'ясуванню всіх обставин справи. А, тому, позивач просив скасувати рішення місцевого господарського суду з прийняттям нового - про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді - Коротун О.М., суддів: Майданевича А.Г., Станіка С.Р. та призначено до розгляду на 15.01.2018.

У зв'язку з перебуванням з 02.01.2018 по 20.01.2018 у відпустці судді Станіка С.Р., та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.01.2018 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., вказана судова колегія ухвалою від 15.01.2018 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження.

В судовому засіданні 15.01.2018 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2018 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.05.2013 між позивачем (як замовником) та відповідачем (як виконавцем) було укладено договір №3/1 (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати монтаж та установку системи оповіщення в приймальному відділенні відповідно до технічного завдання замовника, а замовник - оплатити виконані роботи (п. 1.1 договору).

Місце виконання робіт: на території замовника (п, 2.3 договору).

Вартість договору по створенню оповіщення в приймальному відділенні складає 49946,40 грн. з ПДВ (п. 3.1. договору).

07.03.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір №06/02, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати роботи з інженерно- технічного обстеження технічного стану, внутрішніх електричних мереж, а замовник - оплатити виконані роботи (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору вартість договору по роботам з інженерно-технічного обстеження технічного стану внутрішніх електричних мереж складає 5 964,00 грн.

22.08.2014 між позивачем (як замовником) та відповідачем (як виконавцем) було укладено договір №13/1, відповідно до умов якого виконавець зобов'язувався виконати роботи з капітального ремонту електрообладнання і електроапаратури з підготовкою резервних джерел електроживлення, електрощитових №.5,6,7. по підготовці до роботи в осіннє-зимній період 2014- 2015 роки, а замовник - оплатити виконані роботи (н. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що вартість по роботам з капітального ремонту електрообладнання і електроапаратури з підготовкою резервних джерел електроживлення, електрощитових №5,6,7 по підготовці до роботи в осіннє-зимній період 2014- 2015 роки складає 19 840,80 грн.

18.12.2015 між сторонами було укладено договір №1812/15, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати поточний ремонт дизель-електростанції до щитової №1 (відновлення ланцюгів управління), а замовник - в порядку й на умовах, зазначених у даному договорі, прийняти та оплатити ці роботи по коду ремонтування та технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування (код. 33.13.1).

Згідно п. 3.1 договору по відновленню ланцюгів управління від щитової №1 до дизель-електростанції складає 32 436,00 грн.

Судом апеляційної інстанції приймаються посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу з посиланням на пункти 4.4., 4.4.3 договорів у частині відсутності недоліків виконаних робіт. Вказані договори були виконані належним чином обома сторонами, жодної заборгованість за позивачем не обліковується, що не заперечувалось позивачем та відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду.

На виконання п.п. г), п. 3), ч. 1 ст. 282 ГПК України судом апеляційної інстанції було встановлено, що позов у даній справі фактично подано не на захист порушеного права позивача, а на виконання листа Держаудитслужби № 26-05-14/48 від 04.01.2017 про усунення порушень, що було надіслано позивачу за результатами проведення ревізії. Вказана обставина вбачається як зі змісту позовної заяви, так і зі змісту апеляційної скарги та самого листа Держаудитслужби № 26-05-14/48 від 04.01.2017 (а.с. 55-59).

Так, з 22.09.2016 по 14.12.2016 Північним офісом Державної аудиторської служби України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за період з 01.12.2012 по 01.09.2016.

Ревізією проведено в розрізі підрядних організацій відповідно до укладених договорів підряду укладених Лікарнею (Замовник) з підрядними організаціями.

А саме, проведеним за участю головного інженера лікарні Амелічева Е.В., головного інженера ТОВ "Телефонні системи і мережі "Анфер" Смаги О.В. контрольним обміром робіт, виконаних наведеною підрядною організацією (виконання капітального ремонту електрообладнання і електроапаратури з підготовкою резервних джерел електроживлення, електрощитових по підготовці до роботи в осінньо-зимовий період 2014-2015, поточного ремонту дизель-електростанції до щитової №1 та робіт з монтажу та встановленню системи оповіщення в приймальному відділення лікарні на загальну суму 102 223,20грн.) по акту №1 за жовтень 2014 на суму 19840,8 грн (договір від 22,08.2014.№.13/1), акту №1 за травень 2013 на суму 49946,40 грн (договір №3/1 від 20.05.2013). акту №1 за грудень 2015 па суму 32 436,00 грн (договір №1812/15 від 1 8.12.2015) розбіжностей не встановлено.

При цьому, за результатами проведеної ревізії Північним офісом Держаудитслужби було встановлено, що з урахуванням застосування коефіцієнтів врахованих в актах виконаних ТОВ "Телефонні системи і мережі "Анфер" робіт було виявлено порушень на загальну суму 17246,02 гривень.

Тобто, в наслідок оплати на рахунок ТОВ «Телефонні системи і мережі «Анфер» завищеної вартості робіт, позивачеві завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 17 246,02 грн.

Листом північного офісу Державної аудиторської служби від 04.01.2017 року № 26-0514-14/48 позивача зобов'язано усунути виявлені порушення законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2016 позивачем на адресу ТОВ «Телефонні системи, і мережі «Анфер» було направлено лист-претензію № 2095 з проханням сплатити виявлену матеріальну шкоду (збитки) на суму 17 246.02,грн.

Відповідач листом № 91 від 12.12.2016 (а.с. 61) (у відповідь на зазначену претензію) заперечив проти задоволення претензії позивача, та зазначив, що з урахуванням відсутності судового рішень про визнання недійсними або нікчемними договорів, на підставі яких були виконані роботи (та в умовах яких була визначена вартість робіт), а також з урахуванням прийняття позивачем виконаних робіт - відсутні підстави для повернення зазначених позивачем коштів.

Так, в рішенні місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у відповідача обов'язку сплати позивачу коштів в розмірі 17246,02 грн, а тому відмовив у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем у порядку, встановленому договором шляхом підписання відповідних документів (таких як зведення витрат, зведений кошторисний розрахунок вартості, локальні кошториси та інші документи, якими погоджувалась вартість робіт) обома сторонами.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди, а згідно з положеннями ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

З огляду на приписи ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє особу від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність). За таких обставин зазначена норма матеріального права (ст. 224 ГК України) не підлягає до застосування до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що в своїй позовній заяві позивач як на підставу позовних вимог посилається на результати проведеної ревізії Північного офісу Державної аудиторської служби України, не вказуючи жодної норми права, на підставі якої звернувся позивач. Суд апеляційної інстанції також зазначає про відсутність в матеріалах справи матеріалів ревізії, та акту, складеного за результатами її проведення.

Окремо, суд апеляційної інстанції зазначає, що акт ревізії Державної аудиторської служби України не є належним та допустимим доказом спричинення позивачу відповідачем збитків та їх розміру, оскільки він складений представниками Держаудитслужби, які не є експертами або фахівцями у галузі будівництва та не попереджалися про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України; зроблені в ньому розрахунки нічим не обґрунтовані, що викликає сумнів у їх достовірності.

В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи відзиву на апеляційну скаргу з посиланням на ст. 882 ЦК України та пункти 4.4., 4.4.3. договору.

Окрім цього суд апеляційної інстанції зазначає, що акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, у тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством України порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

Відтак, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 916/236/13-г).

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки сторонами у справі було укладено договори про виконання робіт, кошти, які позивач просив стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за виконані відповідачем роботи і такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатись ані надмірно сплаченими коштами за виконані роботи, ані збитками.

При цьому, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання в обґрунтування позову про стягнення збитків на висновки перевірки Держаудитслужби не можна вважати обґрунтованими, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи відповідача, що сторони погодили істотні умови договору, які за результатами виконання таких договорів не можуть бути змінені.

Відповідно до положень ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на позивача як за розгляд справи в суді першої інстанції, так і за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 у справі № 910/15264/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 у справі № 910/15264/17 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/15264/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, встановленому главою 2 розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк