ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16 січня 2018 року м. Черкаси справа № 925/1205/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Буднік А.М., за участю представників сторін:

від позивача: Новік В.М. - за довіреністю;

від першого відповідача: Іванюк О.М. - ліквідатор;

від третіх осіб: не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Урожай" та арбітражного керуючого Левченка В.М. про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки, визнання права власності на майно та права продажу майна

ВСТАНОВИВ:

22.07.2015 господарським судом Черкаської області зареєстровано позов публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат" про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки, яким позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за договором кредитної лінії № 256-15-09/11 від 05.08.2011 за процентами у гривні в сумі 11 951 545,50 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором № 60 від 26.11.2012 (згідно переліку); на предмет застави згідно із договором застави № 61 від 26.11.2012 (згідно переліку) із застосуванням процедури продажу предмета застави, встановленою ст. 26 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" шляхом надання позивачу права на продаж предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу із іншою особою-покупцем за ціною не нижчою за 1 297 351,50 грн., яка встановлена згідно із висновком Суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Аргумент-Експерт" від 08.07.2015.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (а.с. 79-81, том 8) провадження у справі припинено (колегія суддів: головуючий суддя Скиба Г.М., судді Потапенко В.В., Васянович А.В.).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 (а.с. 193-196, том 8) ухвалу суду від 11.05.2017 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для розгляду по суті. Судом апеляційної інстанції вказано, що станом на 11.05.2017 в матеріалах були відсутні докази, що кредиторські вимоги позивача розглянуті в межах справи про банкрутство, а відповідно висновок про наявність таких обставин станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали є необґрунтованим, у зв'язку з чим, оскаржувана ухвала підлягала скасуванню.

При новому розгляді справи судом прийнято до розгляду попередньо подану в порядку ст. 22 ГПК України заяву про зміну предмету позову (а.с. 1 том 9), якою позивач просить в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед позивачем по процентах у гривні в сумі 12 774 437,13 грн. за інший період з 01.02.2017 по 31.03.2017 року за тим же договором кредитної лінії, звернути стягнення лише на предмет іпотеки за іпотечним договором № 60 від 26.11.2012, із застосуванням процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 38 ЗУ "Про іпотеку", шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за ціною не нижчою, ніж буде визначена судовим експертом на підставі судової експертизи.

21.12.2017 представником відповідача, ліквідатором ДП "Уманський консервний комбінат", суду подано клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 86 том 9). Заявник просить закрити провадження на підставі п.2) ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору з мотивів, що спір між сторонами слід розглядати не у позовному провадженні, а в межах справи про банкрутство.

На заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі представник позивача просить врахувати, що він має право звертати стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі положень ЗУ "Про іпотеку" та ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" і просить позов розглянути по суті та задовольнити його.

Представники третіх осіб, які були належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в жодне судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає суду розглядати справу. Явка в засідання третіх осіб обов'язковою судом не визнавалася.

Обговоривши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, судом було встановлено наступне:

Сторонами не спростовано і не заперечено, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 31.05.2016 року порушено провадження у справі № 925/308/16 про банкрутство Дочірнього Підприємства "Уманський консервний комбінат" (ідентифікаційний код 05305810).

01.06.2016 опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство відповідача.

01.06.2017 судом прийнято постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

На сайті ВГСУ 02.06.2017 опубліковано повідомлення про визнання відповідача банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що постанова про визнання відповідача банкрутом може бути скасована і тому положення ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" можна не враховувати при вирішенні даного спору. За доводами представника відповідача, що не спростовано позивачем, ухвала господарського суду Черкаської області від 31.05.2016 року про порушення провадження у справі № 925/308/16 про банкрутство відповідача ДП "Уманський консервний комбінат" в даний час є чинною, ніким не скасована та не оспорюється. Тому, якщо справа про банкрутство відповідача в даний час розглядається судом, норми ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повинні враховуватися при вирішенні інших спорів.

Представник відповідача вважає, що спір між сторонами про звернення стягнення на предмет іпотеки повинен вирішуватися виключно за правилами та в межах справи про банкрутство ДП "Уманський консервний комбінат".

Суд погоджується з даною позицією, враховуючи таке:

Згідно п. 15 ст. 16 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Ліквідатор відповідача вказав, що станом на час вирішення спору у даній справі вже визнано майнові вимоги позивача у справі про банкрутство по кредитних зобов'язаннях, що витікають із договору кредитної лінії № 256-15-09/11 від 05.08.2011 як кредитора, вимоги якого забезпечені іпотечним договором № 60 від 26.11.2012. Однак за цим же кредитним та іпотечним договором позивач хоче у позовному провадженні в даній справі набути право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Щодо визнання кредитором на донараховані проценти за період з 01.02.2017 по 31.03.2017 позивач до ліквідатора у справі про банкрутство не звертався, що підтверджено і представником позивача у судовому засіданні.

Позивач вважає, що на заявлені у даній справі вимоги не повинна поширюватися дія мораторію, застосована у справі про банкрутство відповідача.

Однак, навіть і для цього випадку у відповідності до п. 5, 6 ст. 19 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлюється, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, а задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є спеціальним стосовно іншого законодавства, а тому його нормам слід надати перевагу у застосуванні поряд із нормами іншого законодавства, якими також врегульовані правовідносини сторін.

У Висновках Верховного Суду України, які викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за I півріччя 2016 р., викладено такі позиції.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 10 Закону України від 14 травня 1992 р. N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо. Системний аналіз положень Закону N 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону N 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю таких спорів є їх розгляд і вирішення господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону N 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Суд не може визнати правомірною позицію позивача, що він має право одночасно із зверненням стягнення на іпотечне майно для погашення своїх вже визнаних вимог у справі про банкрутство відповідача, паралельно отримати право за рішенням суду у даній справі це ж іпотечне майно самостійно (і поза межами справи про банкрутство) продавати будь-яким покупцям. Ця позиція сама по собі є не логічною, бо стосується одного і того ж предмету іпотеки. Як при цьому будуть погашені вже визнані вимоги позивача справі про банкрутство, які вважаються забезпеченими іпотечним майном, позивач не пояснив.

Доводи представника позивача про те, що відповідач за рахунок справи про своє банкрутство ухиляється від погашення кредитної заборгованості та уникає продажу іпотечного майна, для суду не є підставою не застосовувати положення ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" або не враховувати наявність справи про банкрутство Дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат" при вирішенні спору між сторонами.

Отже, оскільки задоволення вимог кредиторів за рахунок предмета забезпечення згідно положень вказаного Закону проводиться виключно в межах справи про банкрутство, то спір між сторонами про звернення стягнення на предмет іпотеки для часткового погашення боргу відповідача, який виник з тих же підстав, у порядку позовного провадження розглянутий бути не може.

Одночасно суд не погоджується із позицією представника відповідача, що в такому випадку провадження у справі слід закрити за відсутністю предмету спору, оскільки спір існує. Наявні у справі докази та обставини вказують на те, що провадження слід закрити з підстав, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства у позовному провадженні.

Тому клопотання відповідача про закриття провадження підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі закриття (припинення) провадження у справі.

Позивач клопотання про повернення судового збору суду не подав.

Керуючись п. 2) ч. 2 ст. 185, п.1) ч. 1 ст. 231 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ліквідатора Дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат" від 21.12.2017 № 02-32/122 про закриття провадження у справі - задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат" про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки, визнання права власності на майно та права продажу майна з підстав, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства у позовному провадженні.

3. В решті вимог клопотання залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повну ухвалу складено 18 січня 2018 року.

Суддя Н.М. Спаських