ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 січня 2018 р. Справа № 903/472/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Стальсервіс, м. Дніпропетровськ

до відповідача: ОСОБА_1 фірми Віта-Авто у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Луцьк

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПрАТ УСК Княжа Вієнна ОСОБА_2, м. Луцьк

про стягнення 31388,12 грн.

Суддя Дем'як В. М.

Представники:

від позивача: не прибув

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність №566 від 08.08.2017р.

від третьої особи: не прибув

судовий експерт: ОСОБА_4 - свідоцтво № 980 від 20.03.2015р.

Суть спору: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Стальсервіс звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 фірми Віта-Авто у формі товариства з обмеженою відповідальністю, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПрАТ УСК Княжа Вієнна ОСОБА_2 про стягнення 31388,12 грн., в т.ч.: 29938,12 грн. заборгованості та 1400 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

В обґрунтування посилається на те, що 15.09.2016р. водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 з напівпричепом SCHHITZ SCS24 державний номерний знак НОМЕР_2, які належать ВКФ Віта-Авто у формі ТОВ, скоїв ДТП, здійснивши наїзд на автомобіль НОМЕР_3, власником якого є ТОВ НВП Стальсервіс. Внаслідок зіткнення автомобіль MAN TGA 18.440 зазнав механічні пошкодження. Страхова компанія ПАТ УСК Княжа Вієнна ОСОБА_2 перерахувала суму страхового відшкодування в розмірі 17205,31 грн. за заявою позивача на рахунок СТО ТОВ Технофорум. Проте ТОВ НВП Стальсервіс понесло фактичні витрати на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в сумі 47143,43 грн. та вважає, що відповідач зобовязаний сплатити позивачу різницю між фактичними витратами на проведення відновлювального ремонту та сумою отриманого страхового відшкодування в розмірі 29938,12 грн. та 1400 грн. витрат на проведення експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля.

Ухвалою господарського суду від 16.08.2017р. провадження у справі №903/472/17 було зупинене для проведення автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 16).

27.10.2017р. від Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду надійшов супровідний лист за вх. №01-54/9700/17, яким долучено висновок експерта № 8986 від 18.10.2017р.

Представник позивача в призначене судове засідання не прибув, подав заяву за вх. №01-54/10702/17 від 27.11.2017р., якою долучив до матеріалів справи наступні документи:

1.)пояснення №268 від 27.11.2017р., в яких зазначив наступне:

- згідно Висновку Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №8986 від 18.10.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 15.09.2016 року, станом на 15 вересня 2016 року складає 59 604,59 грн. та відповідно з врахуванням зносу - 30 612,00 грн.

- ТОВ НВП Стальсервіс понесло фактичні витрати на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу МАN ТGА 18.440 державний номерний знак НОМЕР_5 в сумі 47 143,43 грн.

- відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

- доводить, що відповідач зобовязаний сплатити на користь Позивача різницю між фактичними витратами на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу МАN ТGА 18.440 державний номерний знак НОМЕР_5 (47 143,43 грн.) та сумою отриманого страхового відшкодування (17 205,31 грн.) в розмірі 29 9,38.12 грн.

- зазначає, що відповідач зобовязаний відшкодувати витрати Позивача на проведення експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ в розмірі 1400,00 грн.

Представник ПрАТ УСК Княжа Вієнна ОСОБА_2 27.11.2017р. через відділ документального забезпечення та контролю подав пояснення з приводу висновку експерта за вх. №01-54/10672/17 та за вх. №01-54/10695/17, в яких повідомив наступне:

- у висновку експерта № 8986 від 18.10.2017 р. Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз до вартості матеріального збитку, заподіяного Позивачу пошкодженням його автомобіля, включено вартість переднього бампера в розмірі 25276,11 грн., тому розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно даної експертизи становить 30 612,00 грн.

- доводить, що згідно протоколу огляду пошкоджень ТЗ від 04.10.16 р. до Звіту оцінки № 04101601-1 від 23.12.16р. підписаного представником Позивача, та згідно протоколу огляду пошкоджень ТЗ від 03.11.2016 р. до Звіту оцінки № 3511/16/16 від 18.11.16 р. , а також згідно акту виконаних робіт № 602143 від 19.12.16 р. ТОВ Технофорум - заміна переднього бампера не передбачена та Позивач не оплачував придбання цієї запчастини (переднього бампера) згідно акту виконаних робіт № 602143 від 19.12.16 р., на який він посилається як на підтвердження своїх реальних витрат на ремонт свого автомобіля.

- зазначає, що вартість переднього бампера не повинна бути включена до матеріального збитку, оскільки Позивач не поніс витрати на його придбання згідно акту виконаних робіт № 602143 від 19.12.16 р. ТОВ Технофорум.

- просить суд розглядати справу без участі представника ПрАТ УСК Княжа Вієнна ОСОБА_2.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої, п'ятої статті 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального та спрощеного).

Ухвалою суду від 18.12.17р. суд постановив справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи заперечення ПрАТ УСК Княжа Вієнна ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Стальсервіс щодо відсутності підстав включення вартості переднього бампера в сумі 25276,11грн. до ремонтної калькуляції експертного висновку №8986 від 18.10.2017р., суд дійшов висновку про необхідність виклику в судове засідання судового експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для надання відповідних розяснень.

В судовому засіданні судовий експерт Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз - ОСОБА_4 (свідоцтво № 980 від 20.03.2015р.), повідомив, що ним було включено вартість переднього бампера в сумі 25276,11грн. до ремонтної калькуляції експертного висновку №8986 від 18.10.2017р., в зв'язку з тим, що після ДТП бампер підлягав заміні.

Оскільки на вирішення експертизи було поставлено питання, яка вартість матеріального збитку (шкоди), завдана власнику дорожнього транспортного засобу - автомобіля МАN ТGА 18.440, державний номер НОМЕР_6, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2016р., то відповідно без дослідження обставин, яким способом був відновлений пошкоджений бампер, він вважає за необхідне до складу збитків включити вартість заміни пошкодженого бампера на новий.

Представник позивача в призначене судове засідання не прибув, подав клопотання від 15.01.2018р., в якому просить суд розглянути позов ТОВ НВП Стальсервіс без участі представника позивача. Вимоги, викладені в позові, підтримує в повному обсязі.

Представник ПрАТ УСК Княжа Вієнна ОСОБА_2 в призначене судове засідання не прибув.

Представник відповідача в запереченні № 1 від 16.01.2018р. та представник в судовому засіданні позов не визнає, вважає його безпідставним та заперечує з наступних підстав:

- у експертному висновку експерт чітко зазначив перелік необхідних робіт та їх вартість виходячи із середньозважених цін офіційного представника станом на період вчинення ДТП, згідно ремонтних калькуляцій доданих до експертного висновку;

- надані позивачем акти виконаних робіт є значно завищеними та включають в себе відновлення старих складових частин автомобіля MAN 2008р.в., що не відносяться до реальних понесених збитків, до того позивачем не обґрунтовано необхідність проведення ряду відновлювальних робіт та їх причинно - наслідковий зв'язок із ДТП що мала місце 15.09.2016р.;

- з незрозумілих підстав, у висновок експерта № 8986 від 18.10.2017р. було включено заміну переднього бампера, який не мінявся та не ремонтувався позивачем, що також є завищенням суми матеріального збитку на 25276,11грн., а тому і реальна сума збитку становить 5335,89грн.;

- враховуючи виплачене страхове відшкодування в розмірі 17205,31грн., яка повністю покриває завдані збитки підстав для задоволення позовних вимог позивача не має.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

15.09.2016р. водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 з напівпричепом SCHHITZ SCS24 державний номерний знак НОМЕР_2, які належать ВКФ Віта-Авто у формі ТОВ, скоїв ДТП, здійснивши наїзд на автомобіль НОМЕР_3, власником якого є ТОВ НВП Стальсервіс.

Відповідно до постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2016р. у справі № 175/3841/16-п ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави.

Відповідно до експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ автомобіля НОМЕР_3, № 3511/16/16 від 03.11.2016р., наданого судовим експертом ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MAN TGA 18.440 державний номерний знак АЕ0832СН2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 68773,51грн. без врахування коефіцієнта фізичного зносу.

З урахуванням акту виконаних робіт № 6021950 від 16.12.2016р., фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, склала 47143,43грн.

Вартість ремонту пошкодженого при ДТП транспортного засобу складалася з вартості запчастин, ремонтних робіт, фарбування нових деталей.

Як встановлено судом, позивачем на рахунок ТОВ "Технофорум" було сплачено вартість відновлювального ремонту у розмірі 47143,43грн., що підтверджується платіжним дорученням № 194305 від 19.12.2016р., № 4084 від 09.11.2016р., належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Станом на 15.09.2016р., цивільна відповідальність власника транспортного засобу MAN TGA 18.440 державний номерний знак НОМЕР_6, застрахована ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна ОСОБА_2" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ-9745715 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000грн., франшизи - 0 грн.

25.11.2016р. позивач звернувся до страхової компанії ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна ОСОБА_2" із заявою № 25/11 про страхове відшкодування та зазначив реквізити отримувача страхового відшкодування ТОВ "Технофорум".

Згідно із статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля НОМЕР_3, № 04101601 від 06.10.2016р. та доповнення до звіту № 04101601-1 від 23.12.2016р., наданого експертом-оцінювачем ПП "Центр Судових Експертиз та оцінки", зробленого на прохання ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна ОСОБА_2" вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MAN TGA 18.440 державний номерний знак АЕ0832СН2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 17205,31грн.

14.02.2017р. ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна ОСОБА_2" в межах ліміту відповідальності виплатило ТОВ "Технофорум" страхове відшкодування у розмірі 17205,31грн.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідачем, транспортний засіб MAN TGA 18.440 державний номерний знак НОМЕР_6, належить ВКФ "Віта - Авто".

Таким чином, відповідальним за збитки, завдані власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, в межах розміру різниці між фактичною шкодою і страховою виплатою є ВКФ "Віта - Авто".

Згідно з частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначені положення Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 Цивільного кодексу України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 Цивільного кодексу України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26.10.2016.

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів у зв'язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 пункту 8.6 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е").

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики), чи збігається величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. У цьому випадку підлягають з'ясуванню також питання про необхідне фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт "е" підпункту 8.6.2 пункту 8.6 Методики).

У відповідності до протоколу огляду транспортного засобу від 04.10.2016 вбачається, що при дорожньо-транспортній пригоді у транспортному засобі MAN TGA 18/440, державний номер НОМЕР_7, пошкоджено передній бампер, передня кришка, вітровий обтічник передній правий кабіни, панель кутова передня права кабіни, панель задня права кабіни, дзеркало.

В підтвердження вартості відновлювальних робіт у розмірі 47143,43грн. позивач посилався на висновок № 3511/16/16 від 19.12.2016, заяву № 25/11 від 25.11.2016р. до СК "Княжа", лист № 892 від 14.02.2017р., акт виконаних робіт № 6022143 від 19.12.2016р., платіжне доручення 4305 від 19.12.2016р., № 4084 від 09.11.2016р., наданого Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Стальсервіс.

03.05.2017р. позивач направив відповідачу вимогу № 111 від 03.05.2017р. про відшкодування шкоди в розмірі 31388,12грн.

Позивач вважає правильним відшкодувати за рахунок відповідача матеріальні збитки в розмірі 31388,12грн., про що ним було надіслана вимога.

При цьому до розрахунку не бере здійснене страхове відшкодування в розмірі 1717205,31грн.

Оскільки відповідач заперечував проти суми відновлюваного ремонту і вважав розцінки за актом виконаних робі № 6022143 від 19.12.2016р. завищеними, суд ухвалою від 19.09.2017р. зупинив провадження по справі та призначив експертизу.

Відповідно до висновку експерта № 8986 від 18.10.2017р. Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз вартість матеріального збитку (шкоди), завдана власнику дорожнього транспортного засобу - автомобіля MAN TGA 18.440, державний номер НОМЕР_8, в результаті дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2016р., складає 30612,00грн.

При цьому в судовому засіданні судовий експерт Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз - ОСОБА_4, пояснив, що розрахунок вартості матеріального збитку ним визначається виходячи із середньої ціни, яка складається на СТО регірону (а.с. 194- 198).

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача різниці між розміром збитків і страховою виплатою визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково у розмірі 13406,69грн. (30612,00грн (вартість матеріального збитку - шкоди згідно висновку № 8986 від 18.10.2017р.) - 17205,31грн. (розмір страхового відшкодування).

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених у зв'язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу у розмірі 1400,00грн., в підтвердження чого надано заключення № 3511/16/16, акт № 01 від 18.11.2016р., платіжне доручення 4115 від 16.11.2016р. Проте, зазначені вимоги, з урахуванням норм статті 1192 Цивільного кодексу України, визнаються судом необґрунтованими, оскільки розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, витрати, понесені у зв'язку з визначенням розміру матеріальної шкоди не є складовою фактичного розміру збитків, а належать до господарських витрат.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 800,00грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 224, 225 ГК України, ст.ст. 14, 511, 636, 1187, 1188, 1192, 1194, ЦК України, ст.ст. 74, 77, 86, 129, 237-238, 240-241, 320-325 ГПК України, господарський суд, -

ухвалив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 фірми Віта-Авто у формі товариства з обмеженою відповідальністю (43023, Волинська область, м. Луцьк, вул. Єршова 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Стальсервіс, (49112, м. Дніпро, вул. Гаванська 9Б, ) 13406,69грн. збитків та 800,00грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Рівненського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення

складено 22.01.2018

Суддя В. М. Дем`як