ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2018 р.Справа № 922/5729/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії", м. Харків (перший відповідач); Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків (другий відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд", м. Київ (третій відповідач)
про та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору визнання поруки такою, що припинена Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані", м. Київ до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ та Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків про визнання поруки такої, що припинена
за участю представників учасників справи:

позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

першого відповідача - ОСОБА_4

другого відповідача - не з'явився

третього відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Термолайф" (далі - ПрАТ "Термолайф") звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (далі - ПАТ "Сбербанк"), Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (далі - ПрАТ "Харківський коксовий завод"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (далі - ТОВ "Коксотрейд") та просило суд:

- визнати припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Термолайф" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (далі - ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії");

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договорами про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 та № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеними між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договорами про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 та № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеними між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані" (далі - ТОВ "Менеджмент логістик компані") (третя особа із самостійними вимогами на предмет спору) на підставі ст. 26 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) звернулося з позовом до ПАТ "Сбербанк" та ПрАТ "Термолайф" у межах справи № 922/5729/15, в якому просило суд:

- визнати припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії";

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" перед ПАТ "Сбербанк", що випливають з умов договору поруки від 04.09.2012.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.04.2016 у справі № 922/5729/15 позов ПрАТ "Термолайф" задоволено. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ТОВ "Менеджмент логістик компані" відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2016 у справі № 922/5729/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 та рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2016 у справі № 922/5729/15 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

За результатами нового розгляду господарським судом Харківської області прийнято рішення від 05.12.2016 у справі № 922/5729/15, яким позовні вимоги ПрАТ "Термолайф" задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії". Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 27- В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ТОВ "Менеджмент логістик компані" відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 рішення господарського суду Харківської області від 05.12.2016 у справі № 922/5729/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.07.2017 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 05.12.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Скасовуючи попередні рішення судових інстанцій та скеровуючи справу №922/5729/15 на новий розгляд, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 25.07.2017 зазначив про те, що:

- висновки господарських судів попередніх інстанцій про збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф" як поручителя у зв'язку зі зміною забезпеченого порукою зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого порука припинилась, є передчасними, оскільки судами не встановлено загальний обсяг такої збільшеної відповідальності;

- порука припиняється з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки. Проте, дійшовши висновку про припинення поруки, суди попередніх інстанцій не встановили момент, з якого порука припинилась. Разом з тим, встановлення вказаних обставин має істотне значення для правильного вирішення спору;

- висновки апеляційного господарського суду про те, що на час подання позовної заяви встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк дії поруки не закінчився, є передчасними, оскільки судом не з'ясовано належним чином питання щодо порядку погашення кредиту, встановленого Кредитними договорами-1, 2, 3, 4, а саме: періодичними платежами чи одноразовим платежем. Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, з'ясування вказаних обставин, а також періодичності платежів має суттєве значення при вирішенні питання щодо припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв'язку з непред'явленням кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14).

Згідно статті 310 ГПК України, висновки суду касаційної інстанції, у звязку з якими скасовано судові рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до статті 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Згідно частин 1-3 статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні 02.01.2018 представник позивача - ПрАТ "Термолайф" підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Крім того, наголошував на тому, що відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Представник позивача зазначив, що позовна заява ним була подана до суду 20.10.2015, зараз справа розглядається судом втретє та позивач наполягає на розгляді справи у судовому засіданні 02.01.2018 по суті, оскільки ніяких нових доказів у справі сторонами подано не буде, про що зазначили у судовому засіданні як представники позивача так і відповідача, а її чергове відкладення може розцінюватися як порушення судом вимог Конвенції щодо розумності строк розгляду справи, щ є неприпустимим.

Присутній у судовому засіданні 02.01.2018 представник першого відповідача - ПАТ "Сбербанк" проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити в його задоволенні.

Зокрема, посилався на те, що умовами кредитних договорів, (пп.1.3.3.) встановлені та визначені, як Максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки (8,25% річних), так і Максимальний розмір змінюваної процентної ставки (20% річних), а поручителем в свою чергу підписанням договору поруки надано згоду на можливу зміну процентної ставки до максимального розміру змінюваної процентної ставки, який складає 20% (абз. 6 пп. 2.1.1.1., абз. 6 пп. 2.1.1.2., абз. 6 пп. 2.1.1.3., абз. 6 пп. 2.1.1.4. договору поруки). При цьому згідно п.1.3.4. Кредитних договорів, у разі, якщо розмір змінюваної процентної ставки, у випадку її зміни на умовах та в порядку, передбаченому цим Договором стане вище Максимального розміру змінюваної процентної ставки, то в цьому разі, з метою недопущення перевищення розміру змінюваної процентної ставки над Максимальним розміром змінюваної процентної ставки, застосовується Максимальний розмір змінюваної процентної ставки за користування Кредитом за цим договором, зазначений в п.1.3.3. цього Договору. Тобто, доводи позивача про можливість перевищення розміру процентної ставки над встановленими Максимальними розмірами змінюваної процентної ставки внаслідок укладення додаткових угод до кредитних договорів спростовуються положеннями п. 1.3.4 Кредитних договорів, а поручителем, підписанням договору поруки, надано згоду на можливу зміну процентної ставки до максимального розміру змінюваної процентної ставки, який складає 20% (абз. 6 пп.2.1.1.1., абз. 6 пп.2.1.1.2., абз. 6 пп.2.1.1.3., абз. 6 пп.2.1.1.4. договору поруки). Отже, позивач, за переконанням відповідача, умисно не зазначає про обмеження максимального розміру змінюваної процентної ставки, який складає 20% (абз. 6 пп. 2.1.1.1., абз. З пп. 2.1.1.2., абз. 3 пп. 2.1.1.3., абз. 3 пп. 2.1.1.4. договору поруки), що було погоджено поручителем під час підписання договору поруки. Тобто, обсяг зобов'язань поручителя - ПрАТ Термолайф в частині розміру процентної ставки визначено умовами договору поруки в межах Максимального розміру змінюваної процентної ставки, що становить 20% річних. Поряд з цим, будь-які зміни до кредитних договорів в частині перегляду в сторону збільшення максимального розміру змінюваної процентної ставки не вносились, а відтак відсутні підстави стверджувати про збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Відповідно до п. 6.6. умов Кредитних договорів визначено, що у випадку порушення Позичальником будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цим Договором, змінювана процентна ставка за користування Кредитом збільшується шляхом збільшення розміру змінюваної процентної ставки на 2 (два) процентних пункти, після чого розмір змінюваної процентної ставки буде розраховуватися за формулою R=(LIBOR 6M+ M) +2% (два процента) річних. Позичальник погоджує зазначену в цьому пункті Договору зміну розміру змінюваної процентної ставки, що не потребує укладання Сторонами додаткової угоди до цього Договору. Водночас, згідно умов абз. 5 п. 2.1.1.1., абз. 5 п.п. 2.1.1.2., абз. 5 п. 2.1.1.3., абз. 5 п.п. 2.1.1.4. Договору поруки, укладеного між ПАТ Сбербанк та ПрАТ Термолайф сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в п.1.3., п. 6.6. Основних договорів та в Додатку №1 Основних договорів, відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього Договору та така зміна зобов'язання є погодженою поручителем.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши та оцінивши аргументи учасників справи, суд встановив наступне.

04.09.2012 між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (нове найменування - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") та ПрАТ "Харківський коксовий завод" були укладені договори про відкриття кредитної лінії:

- № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 (далі - Кредитний договір-1), яким передбачено надання ПрАТ "Харківський коксовий завод" кредиту у розмірі 7280000,00 дол. США у вигляді кредитної лінії (п. 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017 (п. 1.4);

- № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, (далі - Кредитний договір-2), яким передбачено надання ПрАТ "Харківський коксовий завод" кредиту у розмірі 10874000,00 дол. США у вигляді кредитної лінії (п. 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017 (п. 1.4).

Також 04.09.2012 між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд" були укладені договори про відкриття кредитної лінії:

- № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 (далі - Кредитний договір-3), яким передбачено надання ТОВ "Коксотрейд" кредиту у розмірі 4466000,00 дол. США у вигляді кредитної лінії (п. 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017 (п. 1.4);

- № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 (далі - Кредитний договір-4), яким передбачено надання ТОВ "Коксотрейд" кредиту у розмірі 400000,00 дол. США у вигляді кредитної лінії (п. 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017 (п. 1.4).

Пунктами 1.3 Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 встановлено змінювану процентну ставку та підпунктами 1.3.1-1.3.8 встановлено, що розмір процентної ставки визначається як сума погодженого кредитодавцем та позичальником індексу (базова процентна ставка) і маржі кредитодавця та розраховується за наступною формулою: R=LIBOR6M+M, де R - розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом у відсотках річних; LIBOR6M (Лондонська міжбанківська ставка пропозиції) - базова процентна ставка, яка визначається на підставі даних інформаційних систем Thomson REUTERS та/або BLOMBERG; М - маржа кредитодавця - 11%, яка є незмінною протягом дії Кредитних договорів-1, 2, 3, 4. На дату укладення Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 розмір змінюваної процентної ставки становив 11,75% річних (пп. 1.3.2 п. 1.3 Кредитних договорів-1, 2, 3, 4), який був зафіксований cторонами як мінімальний розмір змінюваної процентної ставки (пп. 1.3.5 п. 1.3 Кредитних договорів-1, 2, 3, 4). Також сторонами встановлено максимальний розмір змінюваної процентної ставки на рівні 20% річних (пп. 1.3.3 п. 1.3 Кредитних договорів-1, 2, 3, 4). Сторонами Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 погоджено, що зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до Кредитних договорів-1, 2, 3, 4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (пп. 1.3.8 п. 1.3 Кредитних договорів-1, 2, 3, 4).

У випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 змінювана процентна ставка за користування кредитом збільшується на 2 процентних пункту, після чого розмір змінюваної процентної ставки розраховується за формулою: R=LIBOR6M+M+2% (два проценти річних). Сторонами Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 погоджено, що така зміна розміру змінюваної процентної ставки не потребує внесення змін до кредитних договорів-1, 2, 3, 4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (п. 6.6 Кредитних договорів-1, 2, 3, 4).

Додатками № 1 до Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 (далі - Додаток/ки № 1) є "Порядок визначення розміру процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 та діють до дати припинення Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності Додатків № 1 Кредитні договори-1, 2, 3, 4 діють у частині, що не змінені Додатками № 1 (п. 9 Додатків № 1).

Пунктами 3 Додатків №1 від 04.09.2012 було передбачено, що в разі, якщо кредитовий оборот Позичальника в Банку дорівнює або більше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника, Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом в розмірі, що визначений відповідно до умов кредитного договору, а якщо менше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника - Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом, що будуть розраховані за формулою: R=LIBOR6M+M+2%.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальників за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" було укладено договір поруки від 04.09.2012 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого ПрАТ "Термолайф" поручилося за виконання ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" їх кредитних зобов'язань перед ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" за Кредитними договорами-1, 2 та Кредитними договорами-3, 4 відповідно.

Стаття 2 Договору поруки передбачає забезпечення зобов'язань, які не виконані одним із позичальників або обома позичальниками, та які передбачені Кредитними договорами-1, 2, 3, 4, зокрема, але не обмежуючись зобов'язаннями, переліченими у пп. 2.1.1 статті 2 Договору поруки. При цьому сторонами Договору поруки погоджено, що зміна розміру процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, визначеному в п. п. 1.3, 6.6 Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 та Додатків № 1 не потребує внесення змін до Договору поруки.

Пунктом 6.2 статті 6 Договору поруки Поручителем надано згоду на можливе продовження терміну дії Кредитних договорів-1, 2, 3, 4, при якому дія Договору поруки буде автоматично продовжуватись на строк такої пролонгації.

Також, відповідно до п. 3.1 ст. 3 Договору поруки поручитель надав свою згоду на забезпечення порукою виконання зобов'язань боржників за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи і ті, що можуть бути укладені у майбутньому.

Згідно з п. 6.9 Договору поруки цей Договір може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін за умови, що такі згоди викладені у письмовій формі.

У подальшому, 30.12.2013 між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" було укладено договір про внесення змін № 1 від 30.12.2013 до Договору поруки (далі - Договір про внесення змін № 1 до Договору поруки).

Відповідно до Договору про внесення змін № 1 до Договору поруки, сторонами, окрім іншого, внесені зміни та доповнення до пп. 2.1.1 п. 2.1 статті 2 Договору поруки "Обсяг відповідальності поручителя". З урахуванням вказаних змін, відповідальність поручителя перед кредитодавцем включає зобов'язання, передбачені:

- Кредитним договором-1, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, № 3 від 30.12.2013 до Кредитного договору-1, зокрема, але не обмежуючись;

- Кредитним договором-2, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 5 від 22.01.2013, № 6 від 27.03.2013, № 40 від 30.12.2013 до Кредитного договору-2;

- Кредитним договором-3, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, № 3 від 19.04.2013, № 4 від 30.12.2013 до Кредитного договору-3;

- Кредитним договором-4, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 3 від 22.01.2013, № 4 від 27.03.2013, № 5 від 19.04.2013, № 8 від 30.12.2013 до Кредитного договору-4.

У п. 5 Договору про внесення змін № 1 до Договору поруки визначено, що підписанням цього Договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується зі змістом вище перелічених договорів про внесення змін до Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 та не має заперечень щодо їх змісту.

Після укладення Договору про внесення змін № 1 до Договору поруки додатково мали місце зміни умов Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 шляхом укладення відповідних додаткових угод та договорів про внесення змін між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та позичальниками, а саме:

- до Кредитного договору-1: договори про внесення змін № 6 від 30.09.2014 та № 5 від 14.05.2014;

- до Кредитного договору-2: договори про внесення змін № 87 від 30.09.2014, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 29 від 30.08.2013, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 30 від 02.09.2013, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 31 від 02.09.2013, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 32 від 04.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 33 від 04.09.2013, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 34 від 05.09.2013, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 35 від 05.09.2013, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 36 від 05.09.2013, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 37 від 17.10.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 38 від 17.10.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 39 від 23.12.2013;

- до Кредитного договору-3: договори про внесення змін № 6 від 14.05.2014 та № 7 від 30.09.2014;

- до Кредитного договору-4: договори про внесення змін № 11 від 29.07.2014 та № 12 від 31.07.2014.

Договором про внесення змін від 14.05.2014 до Договору поруки узгоджено з ПрАТ "Термолайф" зміну умов Кредитного договору-3, внесених договором про внесення змін № 6 від 14.05.2014.

Також, до Кредитних договорів-1, 2, 3, 4 були укладені договори про внесення змін: № 8 від 20.01.2015 до Кредитного договору-1; № 9 від 20.01.2015 до Кредитного договору-2; № 9 від 20.01.2015 до Кредитного договору-3; № 15 від 20.01.2015 до Кредитного договору-4.

Згідно вказаних Договорів про внесення змін до Основних договорів від 20.01.2015 були змінені Додатки №1 до Основних договорів "Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору".

На відміну від Додатків №1 до Основних договорів "Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору", що діяли на дату укладення Договору поруки, вищевказаними Договорами про внесення змін до Основних договорів від 20.01.2015 зазначені Додатки №1 було доповнено додатковими підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, а також введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за Основними договорами.

Зазначенні нові умови встановили таку додаткову підставу для застосування звичайної та підвищеної процентної ставки за кредитами та дострокового погашення заборгованості за Основними договорами, як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах. До укладення Банком та Позичальниками Договорів про внесення змін до Основних договорів від 20.01.2015 такі умови були передбачені у випадку невиконання лише Позичальником показників його кредитового обороту.

Так, Договорами про внесення змін до Основних договорів від 20.01.2015:

1) викладено пункти 3 Додатків №1 до Основних договорів в нових редакціях, відповідно до яких:

- порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки, що визначається за формулою: R=LIBOR6M+M був доповнений положеннями згідно яких, застосування визначеного таким чином розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов; кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

- умови про застосування підвищеного розміру процентної ставки за кредитом, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M)+ 2 % (два процента річних) було доповнено такою додатковою підставою як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

2) викладені пункти 3.4. Основних договорів в нових редакціях, відповідно до яких: введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за Основними договорами: позичальники за Основними договорами зобов'язалися з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року щоквартально забезпечити проведення виручки від проведення реалізації товарів за рахунками в установі Банку, у розмірі не менш - 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті; та 80% від загального кредитового обороту вказаної групи компаній у національній валюти. У випадку невиконання позичальниками вказаного зобов'язання процентна ставка за кредитами встановлюється на 2 процентних пункту вище діючої за Основними договорами. У випадку невиконання позичальниками вказаних зобов'язань ОСОБА_1 також має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитами, наданими Основними договорами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПрАТ "Термолайф" посилається на те, що Договір поруки та, відповідно, солідарні зобов'язання позивача за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 припинились в силу закону на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України внаслідок непред'явлення ПАТ "Сбербанк" протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання вимоги до позивача як до поручителя.

Крім того, позивач вказав, що Договір поруки та відповідні солідарні зобов'язання позивача за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 припинились у силу закону на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України внаслідок зміни зобов'язання без його згоди як поручителя, у результаті чого збільшився обсяг його відповідальності.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом вказаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, однак є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Правову позицію щодо припинення договору поруки у зв'язку із зміною обсягу зобов'язання висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-20цс11 від 21.05.2012, згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Подібна позиція висловлена в постановах ВСУ від 21.05.2012 у справі № 6-18цс11 та від 18.06.2012 у справі № 6-73цс12.

Тобто, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Іншим важливим моментом припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, що потребує з'ясування, є форма вираження згоди поручителя на зміну зобов'язання, забезпеченого порукою.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то, як зазначалося вище, істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись виключно в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку ВСУ (постанова від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК України, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі тощо), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав письмову згоду на укладення Банком з Позичальниками 20.01.2015 Договорів про внесення змін до Кредитних договорів № 8 від 20.01.2015 до Кредитного договору-1; № 9 від 20.01.2015 до Кредитного договору-2; № 9 від 20.01.2015 до Кредитного договору-3; № 15 від 20.01.2015 до Кредитного договору-4.

Отже, викладене дає підстави суду дійти висновку, що внесення сторонами Основних договорів вказаних змін та доповнень до Основних договорів (Додатків №1 до Основних договорів "Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору") шляхом укладання Договорів про внесення змін до основних договорів від 20.01.2015 свідчить про зміну основного зобов'язання за Основними договорами шляхом встановлення нових умов щодо порядку та підстав застосування підвищеного на 2% розміру процентної ставки (тобто умов зміни процентної ставки за кредитами в бік її збільшення), додаткової підстави дострокового погашення заборгованості за кредитами.

Тобто, нові умови є змінами зобов'язань за Кредитними договорами, які призвели до збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф" без його згоди, яка поручителя, наслідком чого є припинення поруки відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України.

Крім того, позивач вважав, що Договір поруки та відповідно солідарні зобов'язання позивача за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 припинилися також відповідно до частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування цих позовних вимог, позивач посилався, зокрема, на наступне.

Згідно з Постановою Верховного Суду України від 17.09.2014 по справі №6-53цс14, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. В цій же Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 по справі №6-53цс14 наявний ще один важливий висновок, що друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України вказує на те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Відповідно до висновку Верховного Суду України по справі № 6-2662цс15 (постанова від 20.04. 2016), вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Позивач наголошує, що пункт 4.2. Договору поруки прямо та безумовно визначає як момент настання строку виконання основного зобов'язання для позивача (поручителя), так і момент предявлення відповідачем-1 вимоги до позивача, як до поручителя. Відповідно до умов п. 4.2. Договору поруки, передбачена статтею 2 цього Договору відповідальність Поручителя наступає у випадку, якщо Боржник/ки допустить/ять прострочення виконання зобовязань. В свою чергу, стаття 2 Договору поруки до обсягу відповідальності Позивача, як поручителя, відносить окрім інших зобов'язань (сплачувати проценти за кредитом, комісійні винагороди, штрафні санкції, відшкодовувати збитки) також зобов'язання повернути кредит, в строки, які визначені і зазначаються в основних договорах, а у випадках, передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором - достроково. Таким чином обовязок Позивача, як поручителя, повернути кредит достроково у повному обсязі запозичення не обмежується лише строками, вказаними у основних договорах (договорах про відкриття кредитної лінії). Договором поруки додатково встановлений обовязок Позивача, як поручителя, повернути всю суму кредиту достроково у випадках, передбачених законодавством України та/або самим Договором поруки (п. 4.2. Договору - якщо Боржник/ки допустить/ять прострочення виконання зобов'язань).

Згідно зі статтею 1 Договору поруки Тлумачення термінів, прострочення виконання зобовязань по основному/им договору/ам вважається повне або часткове невиконання боржником/ами у встановлені основним/ими договором/ами строки будь-якого із зобовязань, зазначених в п. 2.1. цього договору. Отже, пунктом 4.2. Договору поруки передбачено, що у Позивача, як поручителя, виникає обовязок погасити Відповідачеві-1 всю суму кредиту у випадку першого ж прострочення виконання боржниками будь-яких своїх зобов'язань за основними договорами (договорами про відкриття кредитної лінії), а у кредитора відповідно виникає права на таке повне дострокове погашення. Подібний за змістом висновок стосовно умов кредитного договору про погодження сторонами в договорі можливості зміни терміну виконання зобовязань в повному обсязі, міститься в Постанові Вищого господарського суду України від 30 червня 2015 року у справі №916/4949/14.

Цей обов'язок позивача, як поручителя, достроково виконати основне зобовязання співвідноситься з обовязком відповідача-1, встановленим в тому ж таки п. 4.2. Договору поруки, у випадку прострочення зобовязань звернутися з письмовим повідомленням до позивача, як до поручителя, про невиконання боржником/ами зобовязань, що зазначені в ст. 2 цього договору, та їх обсяг.

Однак, в порушення вказаного обов'язку перший відповідач не повідомив позивача про виникнення прострочення зобов'язань, чим фактично сприяв збільшенню обсягу відповідальності позивача перед ним, оскільки позивач не володів інформацією про факти виникнення прострочення зобовязань, у звязку з чим не міг запобігти збільшенню обсягу своєї відповідальності, виконавши прострочений обовязок боржника/ів з мінімальним строком прострочення.

Отже, на думку позивача, порука позивача за зобовязаннями за Основними договорами (з дострокового повернення кредиту у повному обсязі) на підставі Договору поруки є припиненою: за №26-В/12/66/ЮО - з 15.04.2015 (дата спливу 6-ти місячного строку); за №27-В/12/66/ЮО - з 15.04.2015 (дата спливу 6-ти місячного строку); за №28-В/12/66/ЮО - з 05.04.2015 (дата спливу 6-ти місячного строку); за №29-В/12/66/ЮО - з 16.05.2015 (дата спливу 6-ти місячного строку).

Згідно частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Верховний Суд України у Постанові від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11 зробив висновок про те, що за змістом норм статей 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Наведене дає підстави для висновку про те, що в силу частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України, поручитель не залишається зобов`язаний в такому випадку навіть на початкових умовах.

Отже, одночасне припинення поруки за частиною 1 та частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України є можливим лише у випадку одночасного настання обставин, передбачених вказаними нормами, в інакшому випадку до припинення поруки призводить та обставина, яка сталася раніше.

Позивач зазначив, що на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України його порука припинилася за Кредитними договорами-1, 2 з 15 квітня 2015 року, за Кредитним договором - 3 з 05 квітня 2015 року, за Кредитним договором - 4 з 16 травня 2015 року.

Однак, враховуючи те, що Договори про внесення змін до Кредитних договорів були укладені Банком з Позичальниками раніше - 20 січня 2015 року, суд дійшов висновку що саме з їх укладенням - 20.01.2015 порука припинилася.

Розглянувши позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного.

В обґрунтування свого права на позов третя особа посилається на Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 (справа про "охоронюваний законом інтерес"), яким визначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оскарження чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Як випливає із зазначеного рішення, порядок судового захисту порушених будь-ким, зокрема третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства.

Зважаючи на характер оспорюваних третьою особою правовідносин між сторонами договору поруки (предмет та підставу позову), характер порушеного права третьої особи із самостійними вимогами суд дійшов висновку, що спірний договір поруки не порушує права третьої особи саме, як акціонера.

Натомість, під час розгляду судом справи третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не надала до суду будь-яких додаткових доказів порушення її прав, як третьої особи (без врахування її статусу мажоритарного акціонера ПрАТ "Термолайф"), внаслідок укладення та чинності договору поруки.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову ПрАТ "Термолайф"та про відмову у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ТОВ "Менеджмент логістик Компані".

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору за позовною заявою ПрАТ "Термолайф" покладаються на відповідачів, за позовною заявою ТОВ "Менеджемент логістик Компані" - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 5, 7, 11, 12, 13, 232, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Термолайф" - задовольнити.

Визнати припиненим Договір поруки від 04 вересня 2012 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Термолайф" (ід. код 34015182) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784).

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (ід. код 30962083), що випливали з умов Договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (ід. код 30962083), що випливали з умов Договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" (ід. код 24481702), що випливали з умов Договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" (ід. код 24481702), що випливали з умов Договору поруки від 04 вересня 2012 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, код 25959784) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (61010, м. Харків, набережна Червоношкільна, буд. 24, код 24481702) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 10, код 30962083) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані" відмовити.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 05.01.2018 р.

Суддя ОСОБА_5