Суд
УХВАЛА

12 січня 2018 року

м. Київ

справа № 910/6792/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.,

розглянувши матеріали заяви публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

про перегляд постанови Вищого господарського суду України у складі колегії суддів Барицької Т.Л. (головуючий), Козир Т.П., Картере В.І. від 04.01.2017

за позовом публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" (далі - ПАТ "СБЕРБАНК")

до державного підприємства "Вугілля України" (далі- ДП "Вугілля України"),

товариства з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдінг" (далі - ТОВ "Дтек Трейдінг") та

державного підприємства "Державна вугільна компанія" (далі - ДП "Державна вугільна компанія")

про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "СБЕРБАНК" подало до Верховного Суду України заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 04.01.2017 у справі № 910/6792/16 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, що діяла до 15.12.2017. Заява мотивована неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме норм частини другої статті 586 Цивільного кодексу України, статей 17, 50 Закону України "Про заставу".

На обґрунтування зазначеної заявником підстави для перегляду судового рішення до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 23.10.2017 у справі № 910/21543/16 та від 14.11.2017 у справі № 910/5388/16.

15.12.2017 набрав чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

За приписами підпункту 1 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Перевіривши доводи заявника та дослідивши додані до заяви матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду з огляду на таке.

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 11116 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана зокрема з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів постанови Вищого господарського суду України від 04.01.2017 у справі № 910/6792/16, щодо якої подано заяву про перегляд, ПАТ "СБЕРБАНК" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги від 19.05.2015 № 06-15/ц, від 29.05.2015 № 06-15/ц/1 та від 02.06.2015 № 06-15/ц/2, укладених між відповідачами.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.02.2013 між позивачем та ДП "Вугілля України" був укладений договір про відкриття кредитної лінії в розмірі 47 000 000,00 доларів США зі строком повернення 27.02.2014. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю та видав кредитні кошти, натомість ДП "Вугілля України" допустило порушення, у зв'язку з чим рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 910/16440/14 стягнуто з ДП "Вугілля України" на користь позивача заборгованість у розмірі 51 084 773,22 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави від 28.02.2013 № 06-В/13/31/КЛ-КБ-З-2, за яким позивачу надано в заставу право вимоги на отримання грошової виручки за поставку вугілля, яке існує та/або виникне в майбутньому за договором від 27.12.2012 № 278/3 у сумі 915 000 000,00 грн., укладеним між ДП "Вугілля України" та ТОВ "Дтек Трейдінг". Також 28.02.2013 між позивачем та ДП "Вугілля України" укладено договір про відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 з відкладальною обставиною, за яким ДП "Вугілля України" відступило позивачу право вимоги від ТОВ "Дтек Трейдінг" отримання грошової виручки за поставку вугілля за договором від 27.12.2012 № 278/3 у сумі 915 000 000,00 грн. У зв'язку з настанням відкладальної обставини позивачем звернуто стягнення на заставлене право вимоги за договором застави та до позивача перейшло право вимоги на отримання грошової виручки в розмірі 915 000 000,00 грн. Відтак, враховуючи що заборгованість ДП "Вугілля України" перед позивачем за кредитним договором не погашена, а рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 910/16440/14 не виконано, позивач набув право вимоги на предмет застави, грошову виручку за договором поставки вугілля від 27.12.2012 № 278/3 у розмірі 915 000 000,00 грн. Однак, ДП "Вугілля України" в порушення норм чинного законодавства України без отримання згоди заставодержателя (позивача) уклало договори від 19.05.2015 № 06-15/ц, від 29.05.2015 № 06-15/ц/1 та від 02.06.2015 № 06-15/ц/2, за якими право вимоги за договором поставки вугілля від 27.12.2012 № 278/3 відступлено ДП "Державна вугільна компанія" на загальну суму 210 000 000,00 грн.

Вищий господарський суд України, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції у зазначеній справі № 910/6792/16, погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що право вимоги на отримання грошової виручки за поставку вугілля за договором поставки від 27.12.2012 № 278/3 у сумі 915 000 000,00 грн, не охоплює усе право грошової вимоги, ДП "Вугілля України" до ТОВ "Дтек Трейдінг" за договором поставки вугілля № 278/3, а є лише частиною належного йому права грошової вимоги до ТОВ "Дтек Трейдінг". Відтак, оскільки право грошової вимоги передане у заставу та відступлене позивачу значно менше за розмір вимог, що виникають на підставі договору поставки вугілля № 278/3, то і відсутня необхідність отримання згоди позивача на укладення оспорюваних договорів про відступлення права вимоги.

Водночас у справі № 910/21543/16, копію постанови у якій від 23.10.2017 додано до заяви, в обґрунтування підстави для перегляду рішення суду касаційної інстанції, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги, зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінали кредитного договору з усіма змінами і доповненнями та договорів, що забезпечують виконання зобов'язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту ОСОБА_6, які були передані на підставі акта приймання-передачі від 02.09.2014. При цьому, судами зазначено, що вартість права грошової вимоги за кредитним договором була значно більшою, аніж вартість, за якою відповідне право вимоги було відчужене на користь відповідача за спірним договором, а тому суди дійшли висновку про нікчемність спірного договору купівлі продажу права вимоги на підставі пунктів 2, 3 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У постанові від 14.11.2017 у справі № 910/5388/16, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2014, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "Факторинг Фінанс" та зобов'язання ТОВ "Факторинг Фінанс" повернути АТ "Дельта-Банк" оригінали договорів та документів, переданих на виконання договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.04.2014. Суди дійшли висновку, що доводи позивача про те, що оспорюваний правочин був спрямований на відмову від власних майнових вимог під час фактичної відсутності у банку ліквідних коштів для виконання зобов'язань перед кредиторами не знайшли свого підтвердження. Окрім того, суди зазначили, що саме заставодержателю належить право на звернення до суду щодо оскарження дій, вчинених із предметом застави без його згоди, з підстав, передбачених статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України, а відтак з підстав недотримання вимог частини другої статті 17 Закону України "Про заставу" позовна вимога може бути заявлена лише заставодержателем. Оскільки позивач у даній справі не є заставодержателем, позов стосовно нікчемності та недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, зазначені судові рішення не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а свідчать лише про наявність у згаданих справах різних обставин, залежно від яких суд касаційної інстанції дійшов відповідних правових висновків.

За таких обставин підстави для допуску справи № 910/6792/16 до провадження Верховного Суду відсутні.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, статтями 11116, 11121 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 ), суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи № 910/6792/16 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Булгакова

Суддя Б.Львов

Суддя К.Пільков