РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2018 Справа № 910/16224/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Івашіній Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 39 691,39 грн.

за участю представників:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Лінкевич О.В.- представник за довіреністю б/н від 10.07.2017р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "ПЗУ Україна", позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта", відповідач) про стягнення 39 691,39 грн.

Свої вимоги ПрАТ "ПЗУ Україна" обґрунтовує тим, що на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" позивачу перейшло право вимоги до відповідача у зв'язку з відшкодуваннням своєму страхувальнику матеріальної шкоди, завданої страхувальником відповідача, визнаного винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.07.2016 р. у місті Чернівці, внаслідок чого застрахований у позивача транспортний засіб був пошкоджений та позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на загальну суму 39 691,39 грн.

У позові ПрАТ "ПЗУ Україна" просить стягнути з відповідача, який є страхувальником відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, суму страхового відшкодування в розмірі 39 691,39 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання, у якому просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що до порушення провадження у справі страхове відшкодування у сумі 19 596,67 грн. ним було сплачено з урахуванням коефіціенту зносу пошкодженого автомобіля, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до договору добровільного страхування № АМ/101487 від 30.09.2015 р., укладеного між ПрАТ "ПЗУ Україна" та ПІІ «Імперіал Табако Юкрейн», були застраховані майнові інтереси останнього (страхувальника), пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме - автомобілем марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2016 р. у місті Чернівці трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ПІІ «Імперіал Табако Юкрейн», під керуванням страхувальника ОСОБА_2 та автомобіля "Деу", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого був пошкоджений застрахований транспортний засіб марки " Фольксваген".

Згідно з постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.07.2016 р. по справі № 725/3239/16-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту експертного дослідження № PZU 1877/16-169616 від 14.07.2016 р. загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, склав 21 869,51 грн., а згідно з рахунком-фактурою СТО № С від 06.07.2016 р. - склав 41 896,50 грн.

У подальшому, платіжними дорученнями № 44692 від 04.08.2016 р., № 45475 від 02.09.2016 р. на підставі страхових актів № UA011/L133/02 від 01.09.2016 р., UA011/L133/01 від 03.08.2016 р. позивач сплатив страхувальнику страхове відшкодування у загальній сумі 39 691,39 грн.

За таких обставин позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача на суму страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль "Деу", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7523527.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (ПрАТ "ПЗУ Україна") як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу сплаченої ним суми, суд виходить з наступного.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття встановлює, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

У той же час, виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, з положень статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22.03.2017 р. по справі № 910/3650/16.

Так, розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до п. 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу визначається за наступною формулою: Сврз = Ср + См + Сс * (1-Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, Ез - коефіціент фізичного зносу.

Як вбачається зі звіту експертного дослідження № PZU 1877/16-169616 від 14.07.2016 р. про оцінку матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, проведеного на замовлення позивача, коефіціент фізичного зносу (Ез) пошкодженого транспортного засобу склав 0,5630.

За таких обставин, враховуючи ремонтну калькуляцію № 1877/16-6 від 06.07.2016 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіціенту фізичного зносу дорівнює 19 596,67 грн. (2 287,57 + 0,00 + 39 608,93 * (1-0,5630)).

Іншого розміру відновлювального ремонту позивач суду не довів.

Стосовно доданих до позову ПрАТ "ПЗУ Україна" розрахунків страхового відшкодування на суму 39 691,39 грн., суд зазначає, що розрахунок, який міститься у страховому акті, є не підтвердженим позивачем належними доказами, а тому він не може бути прийнятий до уваги судом у питанні визначення вартості відновлювального ремонту.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною відповідачем вартість відновлювального ремонту автомобіля "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 19 596,67 грн., з урахуванням коефіціенту фізичного зносу.

Також судом встановлено, що полісом № АЕ/7523527 страхування цивільно - правової відповідальності винної особи передбачено ліміт відповідальності страховика - 100 000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн., відтак, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, становить 19 596,67 грн.

У той же час, з наявних матеріалів відзиву вбачається, що до порушення провадження у даній справі відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування у встановленій судом сумі (19 596,67 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 57417 від 24.11.2016 р. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час порушення провадження у справі - 25.09.2017 р. спір між сторонами був відсутній, оскільки сума страхового відшкодування, відповідачем була сплачена до порушення провадження у справі - 24.11.2016 р.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини та обгрунтованість доводів відповідача, позовні вимоги ПрАТ "ПЗУ Україна" задоволенню не підлягають, а у позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 202, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 39 691,39 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 11 січня 2018 року.

Повний текст рішення складений 18 січня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.