КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р. Справа№ 911/2129/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Кравчук А.С. (представник за довіреністю)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: Радіонова О.І. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення господарського суду Київської області

від 21.09.2017 (повний текст рішення складено 03.10.2017)

у справі №911/2129/17 (Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України"

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" про визнання недійсними договорів №23/05-КП1 від 23.05.2016, №1/06-1КП-ОБ від 01.06.2016 та витребування майна у власність позивача.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" посилається на те, що спірні правочини вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Представник позивача у судовому засіданні першої інстанції 22.08.2017 подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої змінив предмет позову в частині позовних вимог щодо витребування майна та просив суд витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Гатне, вул. Радянська, 4; ідентифікаційний код: 40240393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (04086, м. Київ, вул. О.Теліги, 41; ідентифікаційний код 37075024):

- майно, що забезпечує функціонування (постачання електроенергії) комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", а саме: дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а;

- холодильне обладнання на базі компресорних станцій, розміщене в рибному ярмарку та комплексі по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м., та внутрішньо майданчикову мережу 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.09.2017 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним укладений 23.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" договір купівлі-продажу №23/05-КП1. Визнано недійсним укладений 01.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крупенія" договір №1/06-1КП-ОБ. Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика":

- майно, що забезпечує функціонування (постачання електроенергії) комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", а саме: дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а;

- холодильне обладнання на базі компресорних станцій, розміщене в рибному ярмарку та комплексі по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м., та внутрішньо майданчикову мережу 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" судовий збір у розмірі 5400 (п'ять тисяч чотириста) грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі №911/2129/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником зокрема зазначено, що договір №1/06-1КП-ОБ від 01.06.2016 від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" підписано виконавчим органом товариства - директором ОСОБА_5, який був одноособово наділений повноваженнями виконавчого органу, органу управління товариства "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 232 ЦК України. Скаржник вважає не вірним висновок суду про наявність умислу та власної зацікавленості ОСОБА_6 у вчиненні договору №23/05-КП1 від 23.05.2016, посилаючись на те, що між товариством "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та ОСОБА_6 на момент укладення спірного договору існували трудові відносини, а не відносини представництва, а тому розцінювати дії ОСОБА_6 як такі, що вчинені у відповідності до ст.238 ЦК України не вбачається за можливе. На думку скаржника зміст оспорюваного договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Скаржник зазначає, що позивачем не надано доказів зловмисної домовленості, зловживання службовим становищем та недобросовісності дій директора ОСОБА_5 та/або його заступника ОСОБА_6 Також скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, не надавши можливості ПАТ "Державний ощадний банк України" обґрунтувати заперечення проти позову необхідними доказами та поясненнями.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 (у складі: головуючого судді: Іоннікова І.А., суддів Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" прийнято до провадження, апеляційну скаргу призначено до розгляду.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі №911/2129/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником зокрема зазначено про відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними на підставі ст.232 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню у випадках, коли правочин вчинено юридичною особою не самостійно, а через представника. В даному випадку, оспорювані правочини було укладено виконавчим органом юридичної особи, а відтак дані правовідносини не підпадають під поняття представництва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 (у складі: головуючого судді: Іоннікова І.А., суддів Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", апеляційну скаргу призначено до розгляду.

В додаткових поясненнях ПАТ "Державний ощадний банк України" зазначає про те, що в період з 01.06.2017 по 10.07.2017 позивачем до господарського суду надано 13 позовних заяв до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" аналогічного змісту та з тотожними позовними вимогами, з недоліками, що на думку третьої особи дає підстави вважати, що позивачем свідомо було вчинено дії спрямовані на обхід системи автоматизованого розподілу справі між суддями, з метою самостійного вибору складу суду, що розглядатиме позов, що в свою чергу ставить під сумнів об'єктивність та законність складу суду, що вирішив спір по суті; розподіл даної справи здійснено в порушення ст. 2-1 ГПК України. Також третя особа зазначає, що провадження у справі було порушено всупереч п.6 ст.63 ГПК України, посилаючись на те, що до позовної заяви долучено чек про відправлення та опис вкладення у цінний лист, що було направлено ТОВ "Крупенія" на адресу Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, тоді як з відомостей, що містяться в ЄДРПОУ місцезнаходженням ТОВ "Крупенія" є Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Радянська, 4.

У запереченнях на апеляційні скарги, позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в них щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач вказує, що спірні договори не відповідають приписам ст.84 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 6, 42 - 44 Господарського кодексу України, адже вчинення останніх зумовило позбавлення позивача можливості отримати прибуток від здійснення своєї господарської діяльності, основним напрямком якої є здача в оренду власного майна, що є підставою для визнання таких договорів недійсними; посилається на те, що спірні правочини вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Згідно останнього розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду у справі №911/2129/17 призначено повторний автоматичний розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/2129/17 передано на розгляд колегії суддів, у складі: Іоннікової І.А., Куксова В.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (у складі: головуючого судді: Іоннікова І.А., суддів Куксова В.В., Тарасенко К.В.) розгляд справи відкладено на 16.01.2018. Зобов'язано відповідачів, третю особу надати суду письмові пояснення, в яких викласти позицію щодо клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

В судове засідання апеляційної інстанції представники відповідачів не з'явились.

Оскільки явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати апеляційну скаргу у відсутність представників відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, просив залучити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що рішення у цій справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки у випадку залишення рішення суду без змін, у позивача будуть наявні правові підстави для пред'явлення позову до колишніх керівників ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" про відшкодування збитків, завданих товариству їх діями.

Відповідно до ч.1 ст.50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Розглянувши вказане клопотання, колегією суддів відмовлено у його задоволенні, оскільки рішення у даній справі не впливає на права або обов'язки ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо однієї із сторін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники позивача, третьої особи надали пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

23.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.2016 (надалі - Договір №23/05-КП1), відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність: дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч).

01.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крупенія", як покупцем, було укладено Договір №1/06-1КП-ОБ від 01.06.2016 (надалі - Договір №1/06-1КП-ОБ), відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність: холодильне обладнання на базі компресорних станцій та внутрішньо майданчикову мережу 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор.

На підставі Договору №28/07-16-ОЗ від 21.07.2016, укладеного між ТОВ "Нагваль-Фіш" (продавець) та ТОВ "Крупенія" (покупець) (надалі - Договір №28/07-16-ОЗ) продавцем було продано на користь покупця дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч).

Спір у справі стосується наявності правових підстав для визнання недійсними Договорів №23/05-КП1 та №1/06-1КП-ОБ та витребування спірного майна у власність позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку оскаржувані Договори стосуються відчуження на користь відповідачів обладнання, а саме: двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельної лінії від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельної лінії від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорного об'єкту на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), холодильного обладнання на базі компресорних станцій та внутрішньо майданчикової мережі 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а.

При цьому, як вказує позивач, відповідне обладнання було налагоджено і запущено для забезпечення електропостачання комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м., та розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, з розробленою потужністю для можливості безперервного забезпечення електропостачання холодильних камер і логістичного центру, здача в оренду яких є основним видом діяльності ТОВ "ТЛК "Арктика".

Згідно наявної в матеріалах справи проектно-технічної документації (технічних умов №К-00-10-0959 від 08.09.2010, договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж №К-00-10-0959 від 08.09.2010, робочого проекту "Зовнішнє електропостачання ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області", рішення по проекту №К-00-10-0959 від 28.03.2011, акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, акту технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 05.04.2011, карти змін в електричних мережах №К-14-0-0051 від 15.04.2011, акту підтвердження готовності до роботи електроустановки №106 від 19.04.2011, акту обстеження №51-0 електроустановки після виконання будівельно-монтажних та налагоджуваних робіт від 22.04.2011, акту №479 від 05.04.2011 прийому-передачі виконаних робіт, акту допуску №45 на підключення до електричної мережі електроустановки та огляду засобів обліку електроенергії) таке обладнання було спроектовано, виготовлено, налагоджено і запущено на замовлення ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" для забезпечення електропостачання комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія" з розробленою потужністю для можливості безперервного забезпечення електропостачання холодильних камер і логістичного центру.

Отже, обґрунтованими є посилання позивача на те, що за наслідками вчинення оскаржуваних Договорів можливість функціонування комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", а відтак, і підприємницька діяльність ТОВ "ТЛК "Арктика" в цілому (основним видом якої зі слів представника позивача є здача в оренду такого комплексу), залежить виключно від волі володільця наведеного обладнання, адже для подальшого функціонування вказаного комплексу існує необхідність в отриманні відповідного обладнання в користування.

Статтею 13 Цивільного кодексу України визначено межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини (ст. 6 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно зі ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Стаття 237 Цивільного кодексу України визначає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, керівник юридичної особи виступає від імені юридичної особи у відносинах з третіми особами і здійснює функції представництва на підставі акта органу юридичної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За змістом визначених положень чинного законодавства України виконуючи покладені на особу, яка діє від імені юридичної особи (в т.ч. директор), обов'язки, остання зобов'язана діяти виключно в інтересах такого товариства, добросовісно і розумно реалізовувати отримані цивільні права з метою дотримання встановлених законодавством принципів здійснення господарської діяльності.

При цьому, наявність чи відсутність встановлених власниками юридичної особи обмежень повноважень особи, яка діє від її імені, не може обмежувати обов'язок останньої дотримуватися закріплених в законодавстві принципів здійснення господарської діяльності та наведених засад представництва відповідної юридичної особи.

Як вбачається зі спірних договорів, від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" правочини було вчинено директором ОСОБА_5 (який діяв на підставі Статуту) та в.о. директора ОСОБА_6 (який діяв на підставі наказу №03-в від 16.05.2016).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав вважати дії представників позивача (наведених осіб) щодо відчуження використовуваних в господарській діяльності основних фондів, вчиненими в інтересах ТОВ "ТЛК "Арктика", добросовісно та розумно виходячи з обставин господарської діяльності позивача, що в свою чергу свідчить про порушення закріпленого в ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України принципу дієздатності юридичної особи, оскільки керівництво ТОВ "ТЛК "Арктика" (ОСОБА_5 та ОСОБА_6Ю.), виступаючи від імені позивача, вчинили спірні правочини, які фактично зумовили позбавлення позивача права власності, безпосередньо задіяне у його господарській діяльності, що спричинило необхідність у подальшому нести додаткові витрати для забезпечення провадження своєї підприємницької діяльності.

Із Договору про спільну діяльність від 26.07.2016, укладеного між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія", вбачається, що відчужене за оскаржуваними договорами обладнання в подальшому було використано ТОВ "Крупенія" як свій внесок у створену з ТОВ "ТЛК "Арктика" спільну діяльність у сфері надання логістичних послуг без створення юридичної особи на базі належного ТОВ "ТЛК "Арктика" комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія".

При цьому, представником позивача не визнається законність вказаного Договору про спільну діяльність, а вказується на те, що останній було вчинено колишнім директором (ОСОБА_5.) значно пізніше з єдиною метою - вивести активи товариства, про що свідчить той факт, що до дати укладення такого договору (26.07.2016) ТОВ "ТЛК "Арктика" як власник вказаного комплексу нерухомості, маючи штат професійних та досвідчених працівників, здійснювало на його базі свою господарську діяльність із здачі відповідних приміщень в оренду та надання супроводжуючих послуг, отримуючи від цього постійний дохід, однак в липні 2016 року власниками товариства було встановлено, що діяльність колишнього керівництва товариства в особі директора ОСОБА_5 та його заступника ОСОБА_6 була спрямована на виведення активів товариства на пов'язаних осіб, що і стало підставою для звільнення ОСОБА_5 з посади директора за рішенням власників з 28.07.2016.

На підтвердження недобросовісності ОСОБА_5 у виконанні покладених на нього обов'язків з управління товариством, позивачем було додано до матеріалів справи постанови Вищого господарського суду України у справах №910/23747/13, №910/24106/13, №910/24117/13 та №910/704/14, в яких було встановлено, що дії попереднього керівництва ТОВ "ТЛК "Арктика", які полягали у відмовах від позовів про захист порушених майнових прав товариства, не були спрямовані на дотримання принципів здійснення господарської діяльності з метою отримання ТОВ "ТЛК "Арктика" прибутку та не відповідали інтересам останнього, як і не відповідали приписам ст. 13 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 44 Господарського кодексу України.

Також, із наявних в матеріалах справи банківських виписок та інформації Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо найманих працівників ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія" (повідомлень про прийняття працівників на роботу, податкових розрахунків за формою №1ДФ) вбачається, що станом на 26.07.2016 на ТОВ "ТЛК "Арктика" працювало 42 найманих працівника, основна частина коштів, що надходили на рахунок такого товариства, стосувалася здачі в оренду спірного майна та надання супроводжуючих послуг, а ТОВ "Крупенія" в свою чергу з моменту створення (січень 2016 року) та до укладення договору про спільну діяльність мало в своєму штаті лише трьох найманих працівників.

При цьому, згідно вказаної інформації податкової інспекції в серпні 2016 року ТОВ "Крупенія" було змінено свій штат найманих працівників у кількості 45 людей (за даними четвертого кварталу 2016 року) саме за рахунок звільнених з ТОВ "ТЛК "Арктика" працівників, в т.ч. колишнього директора - ОСОБА_5 (відповідні обставини підтверджуються співпаданням ідентифікаційних кодів працівників), яких ТОВ "Крупенія" почало приймати на роботу лише з 02.08.2016.

Наведені обставини щодо переходу працівників ТОВ "ТЛК "Арктика" до ТОВ "Крупенія" саме з 02.08.2016, додатково свідчить про наміри бувшого керівництва позивача вивести з підприємства виробничі активи та потужності саме на користь ТОВ "Крупенія".

З наявних в матеріалах справи банківських виписок з рахунків сторін вбачається, що найбільшими споживачами відповідних послуг (орендарями належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна) як до укладення договору про спільну діяльність, так і після, залишилися одні й ті ж самі особи, які щомісячно до 26.07.2016 (дата укладання договору про спільну діяльність) перераховували кошти в якості сплати орендних платежів та оплати супроводжуючих послуг на користь ТОВ "ТЛК "Арктика", а після вказаної дати (з кінця серпня 2016 року) почали перераховувати відповідні кошти з аналогічними призначеннями вже на користь ТОВ "Крупенія".

Тобто, за наслідками вчинення наведених дій жодним чином не змінилися правовідносини, пов'язані з наданням/отриманням послуг на базі комплексу нерухомості "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", адже функціонування такого комплексу забезпечує те ж саме обладнання, його обслуговування здійснюють ті ж самі працівники, а споживачами залишися ті ж самі наймачі, однак, фактичним володільцем такої діяльності стало ТОВ "Крупенія", доля прибутку останнього від провадження якої згідно положень договору про спільну діяльність була визначена у розмірі 90%, а ТОВ "ТЛК "Арктика" - 10%.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи документами належним чином підтверджується, що вчинення оскаржуваних договорів було спрямоване і спричинило обставини, за яких ТОВ "ТЛК "Арктика" для подальшого здійснення своєї господарської діяльності було змушене отримати у користування відчужене на користь ТОВ "Крупенія" обладнання, що в свою чергу створило штучні умови для потреби у створенні спільної діяльності за відповідним договором в подальшому, за яким розмір частки доходу ТОВ "ТЛК "Арктика" від провадження діяльності на базі належного йому в минулому нерухомого майна, було визначено у розмірі 10%, а тому обґрунтованими є посилання позивача на невідповідність дій представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при вчинені оскаржуваних Договорів, закріпленим в положеннях ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України засадам представництва юридичної особи її органами управління (добросовісності, розумності, логічності, спрямованості на досягнення мети здійснення господарської діяльності), адже фактичним наслідком вчинення ними спірних правочинів стало позбавлення ТОВ "ТЛК "Арктика" права власності на належне майно (виробничі активи) та втрата можливості отримання прибутку від провадження своєї діяльності на 90%.

Наведені обставини свідчать про вчинення представниками позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від імені позивача спірних правочинів, всупереч інтересам позивача, зміст відповідних правочинів не відповідав справжньому волевиявленню позивача як суб'єкта господарювання, а був спрямований на задоволення особистих інтересів наведених представників позивача, які фактично діяли в інтересах ТОВ "Крупенія", на користь якого виводились виробничі потужності.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В пункті 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, умовою недійсності в порядку ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України правочину є встановлення того, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє, при цьому, у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

При цьому, під зловмисною домовленістю мається на увазі саме навмисні дії представника, тобто він повинен усвідомлювати, що вчиняє правочин, всупереч інтересам довірителя, передбачати настання невигідних для довірителя наслідків та бажати (або свідомо допускати) їх настання.

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ст. 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №3-492гс17, Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення. Зокрема, необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, в який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Тобто, досліджуючи обставини існування чи відсутності зловмисної домовленості в діях уповноваженої особи юридичної особи, при вчиненні нею правочину від імені такої особи, з представником іншої особи окрім встановлення фактів пов'язаності відповідних осіб слід також визначати наслідки вчинених ними відповідних дій, зокрема, чи не створили вони негативних наслідків для юридичної особи або ж чи не були спрямовані останні на протиправне позбавлення юридичної особи права власності на майно.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_6 (особа, яка від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" підписала Договір №23/05-КП1) є одночасно учасником ТОВ "Нагваль-Фіш", тобто, власником частки корпоративних прав в статутному капіталі особи, на користь якої було відчужено частину спірного обладнання.

Тобто, вчиняючи Договір №23/05-КП1 ОСОБА_6, діючи від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" фактично відчужив частину спірного обладнання на підконтрольне йому ж товариство.

Як вбачається із Договору №23/05-КП1 від імені ТОВ "Нагваль-Фіш" його було підписано директором ОСОБА_10, а із наявних в матеріалах справи документів, що стосуються влаштування спірного електрообладнання, вбачається, що така особа свого часу працювала директором ТОВ "ТЛК "Арктика", зокрема, саме за зверненнями останнього від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" як директора здійснювалося підключення в 2011 році спірного комплексу до мереж електропостачання через спірне електрообладнання, а в послідуючому така особа вже здійснювала подачу заявки на переукладення договору електропостачання відповідного комплексу від ТОВ "Крупенія" (покупця за Договором №1/06-1КП-ОБ) та діяла як уповноважена особа (керівник) спільної діяльності у відповідності до договору про спільну діяльність від 26.07.2016.

При цьому, заслуговують на увагу посилання позивача на пов'язаність вказаних осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (директор ТОВ "Крупенія") з колишнім власником ТОВ "ТЛК "Арктика" - ОСОБА_12, що підтверджується встановленими під час досудового слідства в рамках кримінального провадження №0002425 від 24.02.2016 обставинами (в частині пов'язаності ОСОБА_11 з ОСОБА_12.) та показаннями ОСОБА_5, наданими як свідком в рамках кримінального розслідування за №0011617 від 17.09.2016 (протокол допиту свідка від 04.04.2017).

Отже, наведені обставини підтверджують, що відчуження за оскаржуваними Договорами спірного обладнання було здійснено пов'язаними між собою особами та на підконтрольні колишньому власнику ТОВ "ТЛК "Арктика" товариства, а з огляду на встановлені судом наслідки вчинення таких правочинів - створення штучних умов для необхідності передачі комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія" в управління ТОВ "Крупенія" як оператору спільної діяльності за договором про спільну діяльність від 26.07.2016.

Крім того, наведені обставини вказують на існування умислу, спрямованого на позбавлення ТОВ "ТЛК "Арктика" власності на належні йому виробничі активи на користь інших осіб, адже за наслідками всіх вчинених дій позивач фактично за два місяці (з моменту укладення першого договору відчуження частини спірного обладнання (Договір №23/05-КП1 від 23.05.2016) до моменту визначеної дати укладення договору про спільну діяльність від 26.07.2016) втратив можливість отримання прибутку від провадження своєї господарської діяльності на базі спірного комплексу нерухомості на 90% на користь ТОВ "Крупенія" (враховуючи визначені договором про спільну діяльність частки розподілу прибутку).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані договори було укладено з порушенням приписів ст.ст. 13, 92, 203, 237, 238 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 44 Господарського кодексу України, що свідчить про наявність правових підстав для визнання у відповідності до ст.ст. 215, 232 Цивільного кодексу України їх недійсними, а тому заявлені позивачем позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про витребування холодильного обладнання на базі компресорних станцій, розміщених в рибному ярмарку та комплексі по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м; рибного ярмарку "Б" площею 2983,0 кв.м; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16522,2 кв.м; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м, та внутрішньо майданчикової мережі 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідне майно було набуто ТОВ "Крупенія" на підставі Договору №1/06-1КП-ОБ, однак, судом в силу приписів ст.ст. 215, 232 Цивільного кодексу України було встановлено недійсність останнього, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для набуття ТОВ "Крупенія" права власності на таке майно.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, в силу наведених приписів чинного законодавства України та встановлених судом обставин існують правові підстави для витребування холодильного обладнання на базі компресорних станцій, розміщених в рибному ярмарку та комплексі по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", та внутрішньо майданчикової мережі 3ТП/РП-4ч 1000 кВа Трансформатор, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, від ТОВ "Крупенія" на користь ТОВ "ТЛК "Арктика", а тому позов в цій частині є обґрунтованим.

Стосовно позовних вимог про витребування майна, що забезпечує функціонування (постачання електроенергії) комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", а саме: дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вказане майно вибуло із власності ТОВ "ТЛК "Арктика" на користь ТОВ "Нагваль-Фіш" за Договором №23/05-КП1, а в подальшому було відчужено останнім на користь ТОВ "Крупенія" згідно Договору 28/07-16-ОЗ від 21.07.2016.

За змістом п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

В даному випадку, відсутній прямий договір між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія", який би регулював вибуття спірного майна із власності ТОВ "ТЛК "Арктика" на користь останнього, а тому позивачем вірно було обрано спосіб захисту своїх порушених прав в даній частині шляхом пред'явлення віндикаційного позову щодо витребування спірного майна.

Статтею 330 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Положеннями ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, враховуючи встановленні судом обставини пов'язаності між собою колишнього керівництва і власників ТОВ "ТЛК "Арктика" з керівництвом і власниками ТОВ "Крупенія" та існування в їх діях умислу щодо вибуття із власності ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна, то правові підстави вважати ТОВ "Крупенія" добросовісним набувачем в розумінні положень ст. 388 Цивільного кодексу України відсутні.

Більш того, вчинення первісного договору вибуття спірного майна із власності ТОВ "ТЛК "Арктика" (Договір №23/05-КП1) з порушенням особою, яка від імені товариства вчинили такий правочин, засад представництва уповноваженою особою юридичної особи та всупереч меті господарської діяльності останнього не може свідчить про існування дійсного наміру ТОВ "ТЛК "Арктика" у вибутті із власності такого майна, адже має місце дефект волі.

Таким чином, наведені обставини в сукупності з встановленими судом підставами для визнання недійсним Договору №23/05-КП1 свідчать про існування правових підстав для витребування в силу приписів ст.ст. 378, 388 Цивільного кодексу України спірного майна із власності ТОВ "Крупенія", а тому вимоги позивача в цій частині визнаються обґрунтованими.

Посилання відповідачів та третьої особи на те, що на момент вирішення спору право власності на комплекс споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м, та розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, було набуто ПАТ "Державний ощадний банк України" в порядку реалізації прав іпотекодержателя такого майна, а тому відсутні правові підстави для витребування спірного майна у власність позивача у позивача правомірно відхилено судом першої інстанції з огляду на наступне.

24.05.2017 ПАТ "Державний ощадний банк України" було зареєстровано за собою право власності на вказане нерухоме майно на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та про реалізацію предмета іпотеки №НМО437700 від 24.05.2017, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13

В той же час, відповідний опис в державному реєстрі такого нерухомого майна не містить доказів віднесення до нього спірного обладнання, як і не містять матеріали справи доказів того, що таке обладнання було предметом відповідного іпотечного договору, тобто, доказів того, що спірне обладнання було передано в іпотеку банку в рахунок забезпечення виконання відповідного зобов'язання, а відтак, можливості банку задовольнити свої вимоги за рахунок нього.

Крім того, суд відзначає, що відчуження спірного обладнання на користь ТОВ "Крупенія" та подальше його внесення як вкладу у спільну діяльність у випадку його перебування в іпотеці в ПАТ "Державний ощадний банк України" потребувало б попередньої згоди іпотекодержателя, в той же час, банком, будучи обізнаним про відповідні дії, жодних претензій щодо вчинення відповідного відчуження чи чинності договору про спільну діяльність від 26.07.2016 не заявлялося, що в свою чергу також свідчить про схвалення ПАТ "Державний ощадний банк України" створення такої діяльності за рахунок нерухомості: комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія".

Таким чином, відсутні підстави вважати, що з набуттям 24.05.2017 ПАТ "Державний ощадний банк України" у власність комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, останнім було набуто прав на спірне обладнання.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання третьої особи на те, що розподіл даної справи здійснено в порушення ст. 2-1 ГПК України, з урахуванням наявного в матеріалах справи протоколу розподілу справи між суддями.

Щодо доводів третьої особи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема порушення провадження у справі всупереч п.6 ст.63 ГПК України, посилаючись на те, що до позовної заяви долучено чек про відправлення та опис вкладення у цінний лист, що було направлено ТОВ "Крупенія" на адресу Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, тоді як з відомостей, що містяться в ЄДРПОУ місцезнаходженням ТОВ "Крупенія" є Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Радянська, 4, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 63 ГПК України (в редакції, яка діяла на час прийняття ухвали суду про порушення провадження у справі) суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Водночас з наявних в матеріалах справи чеку про відправлення та опис вкладення у цінний лист вбачається, що копію позовної заяви було направлено ТОВ "Крупенія" на адресу Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, тоді як з відомостей, що містяться в ЄДРПОУ місцезнаходженням ТОВ "Крупенія" є Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Радянська, 4.

Отже, при звернення до господарського суду з позовною заявою у даній справі позивачем не було подано належних доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, що залишено судом поза увагою.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. В даному випадку прийняте зі спору рішення по суті є правильним, а тому таке порушення не може вважатися підставою для скасування даного рішення.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, та на які вони посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі №911/2129/17 - без змін.

Матеріали справи №911/2129/17 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

В.В. Куксов

(повний текст постанови складено 22.01.2018)