донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.01.2018р. справа № 913/498/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

за участю представників сторін:
від позивача:не зявився,
від відповідача:не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Благоустрій м. Старобільськ», м. Старобільськ, Луганська область
на рішення Господарського суду Луганської області (суддя Фонова О. С.)
від19.10.2017р. (ухвалене в м. Харкові о 14:30 год., повний текст складено 24.10.2017р.)
по справі№ 913/498/17
за позовомКомунального підприємства «Благоустрій м. Старобільськ», м. Старобільськ, Луганська область
до Виробничо - торговельного товариства з обмеженою відповідальністю «Стартрейд ЛТД», м. Старобільськ, Луганська область
простягнення 251 047,96 грн

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Благоустрій м. Старобільськ», м. Старобільськ, Луганська область (далі «Позивач») звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Виробничо - торговельного товариства з обмеженою відповідальністю «Стартрейд ЛТД», м. Старобільськ, Луганська область (далі «Відповідач») суми заборгованості за договором № 1 на приймання та захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2014р. у розмірі 217 545,90 грн, суми 3% річних у розмірі 6 526,37 грн та суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 26 975,69 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 19.10.2017р. по справі № 913/498/17 у задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Благоустрій м. Старобільськ» відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 19.10.2017р. по справі № 913/498/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Благоустрій м. Старобільськ» у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення Господарського суду Луганської області у цій справі не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки останнє ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника, покладено твердження про те, що незважаючи на припинення з 01.11.2015р. дії договору № 1 на приймання та захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2014р. відповідач продовжував користуватися послугами позивача, на підтвердження чого останнім було надано господарському суду першої інстанції журнал реєстрації твердих побутових відходів (далі - ТПВ), який суд першої інстанції не прийняв до уваги, як належний доказ, що призвело до незаконного ухвалення рішення по справі.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Татенко В. М., судді Радіонова О. О., Стойка О. В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017р., апеляційну скаргу Комунального підприємства «Благоустрій м. Старобільськ» було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 18.01.2018р.

Разом з тим, 15.12.2017р. набув чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів.

Так, згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п. 9 ч. 1 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.12.2017р. по справі № 913/498/17, було виправлено описку в абзаці 4 резолютивної частини ухвали апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 14.12.2017р. по цій справі щодо дати розгляду апеляційної скарги та постановлено вірну дату розгляду апеляційної скарги - 18.01.2017р.

Судом апеляційної інстанції, під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали були створені необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи в суді, а саме: повідомлено належним чином про час та місце судового розгляду, витребувано у сторін необхідні докази та пояснення для правильного вирішення спору, зясовано, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, повязані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні.

Фіксація судового процесу апеляційної інстанції здійснювалась без застосування засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 8, 222, 223, 269, 270 Господарського процесуального кодексу України.

Повноважний представник позивача у судове засідання не зявився, поважність причин неявки апеляційному суду не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, поважність причин неявки апеляційному суду не повідомив. Втім, 03.01.2018р. суд апеляційної інстанції отримав від відповідача відзив б/н б/д на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Благоустрій», у якому відповідач зазначає про те, що не погоджується з доводами позивача, вважає їх безпідставними та необгрунтованними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з дотриманням норм діючого законодавства.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників сторін, адже наявних матеріалів і витребуваних додатково відомостей достатньо для надання належної правової оцінки правовідносинам у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги. Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду ухваленим з дотриманням норм чинного законодавства, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.01.2014р. між Комунальним підприємством «Благоустрій м. Старобільськ» (далі «Виконавець») та Виробничо торговельним товариством з обмеженою відповідальністю «Стартрейд ЛТД» (далі «Замовник») було укладено договір №1 на приймання та захоронення твердих побутових відходів (далі «Договір»).

Відповідно до п.1.1 договору, замовник передає, а виконавець приймає на себе зобовязання надати послуги з приймання, обробки та утилізацію (захоронення) ТПВ.

Права та обовязки сторони визначили у розділі 2 договору.

Відповідно до п.2.2.3 договору, замовник зобовязується розписуватися в журналі реєстрації надходження побутових відходів.

Згідно з п.3.1 договору, вартість відшкодування послуги з захоронення ТПВ на момент укладення договору згідно затвердженого тарифу (висновок 201) складає 14 грн 30 коп. за 1 куб.м. Попередня вартість послуг з приймання та захоронення ТПВ за договором складає 286000 грн/рік.

При затвердженні нової вартості послуги розрахунки по ній починаються з дати, зазначеної у відповідному правовому акті (п.3.2 договору).

Відповідно до п.4.2 договору сторони визначили, що при зміні умов договору сторони укладають додаткову угоду до цього договору.

Пунктом 6.1 договору сторони визначили, що вартість послуги може бути переглянута при затвердженні нового тарифу на розміщення ТПВ.

Строк дії договору визначений з 01.01.2014 по 31.12.2014 (п.7.1 договору).

Відповідно до п.7.2 договору, якщо за місяць до закінчення строку договору ні одна із сторін не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же самих умовах.

30.12.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду б/н до договору, згідно якої строк дії останнього продовжено до 31.12.2015.

В матеріалах справи також міститься копія додаткової угоди б/н від 30.10.2015 до договору щодо припинення дії останнього з 01.11.2015. Дана додаткова угода підписана першими керівниками та засвідчена печатками підприємств (т.1, а.с.50).

На підставі рішення Виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської області від 22.01.2016 №3/4 Про визначення виконавця послуг на території м. Старобільська відповідач був визначеним на території м. Старобільська виконавцем послуги по вивозу твердих побутових відходів від житлових будинків приватної власності, інших субєктів господарювання, з обєктів комунальної власності до 31.12.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з січня по грудень 2016 відповідач відмовляється підписувати акти приймання - передачі виконаних послуг та не сплачує надані позивачем послуги з приймання та захоронення ТПВ.

Факт надання послуг позивач підтверджує даними журналу реєстрації ТПВ, які були прийняті позивачем від відповідача на полігоні за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в загальному обємі 15`213 м2.

У звязку з невиконанням зобовязання з оплати вартості відшкодування послуг з захоронення ТПВ за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 за договором, позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 251 047,96 грн, суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 26 975,69 грн та суми 3% річних у розмірі 6 526,37 грн за період прострочення з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи у їх сукупності та наявним у останній матеріалам, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що позивачем не доведено факт надання послуг з захоронення відходів на полігоні у заявленому обсязі та за договором, не доведено дію тарифу 14,30 грн за 1 м3 захоронення побутових відходів у 2016 році, а також вартості цих послуг в сумі 217 545,90 грн, що підлягає до стягнення.

Донецький апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України.

Господарські зобов'язання, відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором на приймання та захоронення твердих побутових відходів.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного вико-нання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічно, згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач посилається на наявність у відповідача зобовязання за договором про приймання та захоронення твердих побутових відходів № 1 від 01.01.2014 у сумі 217545,90 грн, яке виникло у січні грудні 2016 з надання послуг з захоронення побутових відходів.

Втім, матеріалами справи свідчать про те, що додатковою угодою від 30.10.2015 сторони дійшли згоди щодо припинення дії цього договору з 01.11.2015. Тобто послуги, які, як зазначає позивач, були ним надані відповідачу у січні-грудні 2016 року, не могли бути надані саме за договором та сторони вже могли керуватись його умовами.

Під час розгляду справи Позивач правом на зміну підстав спору не скористався, а навпаки наполягав на тому, що спірні послуги були надані ним Відповідачу саме на умовах згаданого договору, підтвердженням чого (на думку позивача) є Журнал реєстрації твердих побутових відходів, витяг з якого був долучений до матеріалів справи (т.1, а.с.57-131).

Зазначений витяг є не прошитим та не пронумерованим, а також складений в односторонньому порядку, зокрема, рукописним способом зазначено назви підприємств, дати, чотири цифри без ідентифікації та ще дві цифри, які позивач ідентифікує як обсяг прийнятих від відповідача до захоронення відходів, у звязку з чим місцевий господарський суд цілком обгрунтовано критично підійшов до такого доказу та не прийняв його до уваги. Адже вказаний Журнал не містить будь-яких відміток уповноваженої особи відповідача щодо підтвердження обсягу відвантажених відповідачем на полігон відходів.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту захоронення відходів заявленого обсягу, позивачем не надано.

Згідно з абзацом 27 статті 1 закону України Про відходи, послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 29 статті 1 закону України Про відходи, послуги із захоронення побутових відходів - послуги з остаточного розміщення побутових відходів після їх перероблення (оброблення) у спеціально відведених місцях чи на об'єктах таким чином, щоб довгостроковий шкідливий вплив відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини не перевищував установлених

Нормативів.

Відповідно до пункту 2.1. Правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.12.2010 № 435 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.12.2010 за № 1307/18602 (далі - Правила), на в'їзді до полігона побутових відходів має бути встановлений щит з такою інформацією:

· назва полігона побутових відходів;

· рік введення полігона в експлуатацію;

· найменування суб'єкта господарювання, що здійснює експлуатацію полігона побутових відходів;

· режим роботи полігона;

· види відходів, що приймаються на полігон;

· тарифи на надання послуг із захоронення побутових відходів;

· найменування структури, що забезпечує охорону полігона побутових відходів.

Відповідно до пункту 2.2. Правил, на кожному полігоні побутових відходів має бути контрольно-пропускний пункт (далі - КПП) і повинні бути встановлені автомобільні ваги для обліку кількості усіх видів відходів, що надходять на полігон побутових відходів.

Згідно з пунктом 2.4 Правил, керівництво полігона забезпечує приймальника КПП такими даними: переліком промислових відходів і речовин, заборонених для захоронення на полігоні побутових відходів; переліком підприємств, з якими оформлені договори на надання послуг із захоронення побутових відходів; інформацією про місткість кузовів та коефіцієнт ущільнення транспортних засобів, в яких підприємства перевозять побутові відходи, зазначені у договорі.

Як зазначено у пункті 2.5 Правил, приймальник на КПП контролює прибуття транспортного засобу з відходами і приймає їх за такими документами: дорожній лист; товарно-транспортна накладна, в якій наведено вид та кількість відходів.

Жодних документів, передбачених зазначеними вище Правилами, а саме: дорожні листи та товарно-транспортні накладні, в яких наведено вид та кількість відходів за 2016 рік, позивач суду першої інстанції не надав.

Таким чином, за відсутності у 2016 році договірних зобовязань між сторонами у справі, не зрозуміло, яким чином було визначено вартість наданих послуг у сумі 14,30 грн за 1 м3 відходів, адже ця вартість була передбачена тільки у пункті 3.1. договору, що вже не діяв у 2016 році.

Також суд апеляційної інстанції підтримує позицію суду першої інстанції стосовно того, що, надані позивачем у додаткових поясненнях № 242 від 15.08.2017 розрахунки захоронення ТПВ, здійснені на підставі рішення виконавчого комітету Старобільської міської ради від 30.12.2014 № 64/5 Про коригування тарифу на послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів для населення, бюджетних установ та інших споживачів», не є належними доказами по справі, оскільки вказаним рішенням було встановлено тарифи для населення місяць/1 чол. 9,94 грн, бюджетні установи, інші споживачі м3 79,50 грн, які діють для населення, бюджетних установ тощо, які підлягають сплаті саме відповідачу за вивезення їх побутових відходів.

Отже, позивачем не доведено факт надання послуг з захоронення відходів на полігоні у заявленому обсязі та за договором, не доведено дію тарифу 14,30 грн за 1 м3 захоронення побутових відходів у 2016 році, а також вартості цих послуг в сумі 217 545,90 грн, що підлягає до стягнення.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких порушень норм чинного законодавства при винесенні місцевим господарським судом рішення Господарського суду Луганської області від 19.10.2017р. по справі № 913/498/17, тому посилання позивача в апеляційній скарзі не є достатніми та винятковими для скасування рішення суду, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281, 282, Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Благоустрій м. Старобільськ», м. Старобільськ, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 19.10.2017р. по справі № 913/498/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду впродовж двадцяти днів з дня складання повного тексту Постанови; у порядку п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: О. О. Радіонова

ОСОБА_3

Повний текст Постанови складено та підписано 19.01.2018р.

Надруковано примірників: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ГСЛО;

ОСОБА_5, тел.: 702-01-54.