ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2018 року Справа № 923/1159/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. при секретарі Головльовій Є.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського міського центру зайнятості (м. Херсон),

до Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (м. Херсон),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 (м. Херсон),

про стягнення 2826 грн. 58 коп. збитків,

за участю представників

від позивача: Федорченко А.М. за довіреністю,

від відповідача: Холодкова Ю.М. за довіреністю,

від третьої особи: ОСОБА_1, паспорт.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача грошові кошти, отримані третьою особою у справі, як допомога по безробіттю в сумі 2826 грн. 58 коп. за період з 30.04.14 по 17.07.14, на підставі ст. 1173 ЦК України, у зв'язку з завданням майнової шкоди центру зайнятості.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, відповідно до відзиву на позовну заяву, посилаючись на неступні обставини. ОСОБА_1, звертаючись до центру зайнятості і отримуючи допомогу як безробітний знав, що в суді перебуває його позовна заява про зобов'язання призначити пенсію з 13.01.2014 року, а тому повинен був передбачити можливі варіанти вирішення даного спору та повідомити про це працівників центру зайнятості, повинен був передбачити можливі варіанти вирішення даного спору та повідомити про це працівників центру зайнятості, що не було ним зроблено. З тексту позовної заяви не зрозуміло яку саме норму законодавства про зайнятість населення порушено управлінням Пенсійного фонду України в місті Херсоні. Позивачем не надано доказів, котрі б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між відповідачем та позивачем, порушення його цивільного права. Відповідно до позовної заяви доводи позивача не вказують на причинно-наслідковий зв'язок між діями Управління та виплатами ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2826,58 грн., що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

У судовому засіданні 04.01.18 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

До Херсонського міського центру зайнятості (надалі за текстом рішення - Позивач, Центр зайнятості) за сприянням у працевлаштуванні звернувся гр. ОСОБА_1, якому наказом центру зайнятості від 28.04.2014 № НТ140428, на підставі його заяви від 23.04.2014 про надання статусу безробітного, надано статус безробітного з 23.04.2014 та призначено виплату допомоги по безробіттю з 30.04.2014 згідно наказу від 30.04.2014 № НТ140430. Розпочато виплату допомоги по безробіттю з 30.04.2014 наказом центра зайнятості від 30.04.2014 № НТ140430.

З правами та обов'язками гр. ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис 23.04.2014, що відображено в заяві про надання статусу безробітного.

Наказом центра зайнятості від 18.07.2014 № НТ140718 прийнято рішення припинити виплату допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 М з 18.07.2014 у зв'язку поданням письмової заяви безробітного про відмову від послуг ДСЗ відповідно до пп. 10 п. 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове" державне соціальне страхування на випадок безробіття» та припинити реєстрацію безробітного з 18.07.2014 у зв'язку з поданням безробітним заяви про припинення реєстрації відповідно до абз. 17 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 № 198.

За результатами верифікації інформації центром зайнятості було виявлено, що гр. ОСОБА_1, за даними Пенсійного фонду України, в період перебування на обліку в центрі зайнятості отримував пенсію. До Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні (надалі за текстом рішення - Відповідач, УПФУ в м. Херсоні) було надіслано запит щодо уточнення періоду та виду пенсії.

На підставі викладеного та відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення та згідно листа-відповіді УПФУ в м. Херсоні від 21.12.2016 № 29200/02 встановлено, що гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за віком як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 13.01.2014 року.

Разом з вищезазначеним листом-відповіддю УПФУ в м. Херсоні від 21.12.2016 № 29200/02, центром зайнятості отримано копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 667/6530/14-а від 10.02.2015, відповідно до якої постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 03.09.2014 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги гр. ОСОБА_1 до УПФУ в м. Херсоні про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, - задоволено. Визнано протиправним та скасовано протокол УПФУ в м. Херсоні від 14.04.2014 № 27 та зобов'язано УПФУ в м. Херсоні призначити гр. ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого для одержання державних пенсій, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 13.01.2014 року.

Вказана постанова Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 667/6530/14-а від 10.02.2015 набула законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

За результатами перевірки позивачем складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 30.01.2017 № 50/П.

У період перебування на обліку в центрі зайнятості гр. ОСОБА_1 отримав матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю в розмірі 2826 грн. 58 коп., за період з 30.04.2014 року по 17.07.2014 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Таким чином, станом на момент звернення до центру зайнятості з метою пошуку роботи, а саме 23.04.2014, гр. ОСОБА_1 пенсія не призначалася та відповідно не було обставин, що унеможливлювали визнання особи безробітною.

Як стверджує позивач у позовній заяві, внаслідок протиправних дій УПФУ в м. Херсоні щодо відмови гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого для одержання державних пенсій, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (як зазначено в постанові Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 667/6530/14-а від 10.02.2015) та у зв'язку з поданням гр. ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яку було задоволено, що призвело до реалізації права на отримання пенсії лише 10.02.2015, завдано майнової шкоди центру зайнятості, оскільки ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю у період з 30.04.2014 року по 17.07.2014 року.

До УПФУ в м. Херсоні позивачем направлено претензію про відшкодування матеріальної шкоди від 15.02.2017 № 06-23/495 та запропоновано добровільно повернути кошти Херсонському міському центру зайнятості. УПФУ в м. Херсоні вищевказаний борг перед центром зайнятості не визнано. Станом на момент звернення до суду з позовною заявою кошти Херсонському міському центру зайнятості не повернуті.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов'язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітним вважається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати відповідно до Закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним, у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою, а також, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також, незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ст. 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок, зокрема, несвоєчасного призначення та виплати пенсії, несуть відповідальність, згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відшкодування шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю, підставою якої є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи; вину завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Відсутність, хоча б одного з цих елементів, виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Статтею 1192 ЦК України встановлено два способи відшкодування шкоди: відшкодування шкоди в натурі (передача речі того ж роду і такої ж якості) та відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Однак, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між Херсонським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області і Херсонським міським центром зайнятості, та докази порушення цивільного права останнього.

Заявлена до стягнення сума була сплачена Херсонським міським центром зайнятості добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю (матеріальне забезпечення), у зв'язку з наданням третій особі статусу безробітного, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої Херсонським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області Херсонському міському центру зайнятості, та про відсутність підстав для стягнення шкоди у вигляді коштів, перерахованих третій особі, як допомоги по безробіттю.

Крім того, Херсонським міським центром зайнятості не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області та виплатами третій особі грошових коштів, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди, відповідно до ст. 1166 ЦК України.

Як встановлено під час судового розгляду справи, Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області перебувало у спірних правовідносинах з третьою особою, щодо призначення пенсії, відповідно до Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, на думку суду, Херсонським міським центром зайнятості не доведено, що в діях Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області наявний склад цивільного правопорушення, а тому відсутні підстави для стягнення з нього шкоди.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України:

«Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.»

На підставі викладених обставин, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, а заперечення відповідача приймаються до уваги судом.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 232 - 241 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду).

Дата складання повного рішення 09 січня 2018 р.

Суддя Ю.В. Гридасов