ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2018 р. Справа № 909/628/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Іванець М.Я.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 виправної колонії №41 Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 (суддя Кобецька С.М., повне рішення складено 21.09.2017)

у справі № 909/628/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», м.Івано-Франківськ,

до відповідача ОСОБА_2 виправної колонії №41 Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області,

про стягнення 123 880,62 грн. пені, 65 261,38грн. 10 % річних, 89 724,62грн. інфляційних втрат,

представники сторін:

- від позивача не зявився,

- від відповідача - ОСОБА_3

04.07.2017 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства (надалі ПрАТ) «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_2 виправної колонії №41 Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (надалі - ОСОБА_2 виправна колонія №41) про стягнення 123 880,62 грн. пені, 65 261,38 грн. 10% річних та 89 724,62 грн. інфляційних втрат через неналежне виконання умов договору про постачання електричної енергії (із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.09.2017 №054/1809, а.с. 4-9, 126-127).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 у даній справі (а.с. 132-137) вказаний позов задоволено.

Ухвалюючи рішення місцевий господарський суд встановив, що відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії №1 від 02.01.2013, а саме, несвоєчасно здійснював розрахунки за спожиту електричну енергію, поставлену в період з червня 2016 року по травень 2017 року та за перетікання реактивної енергії, здійснене в період з грудня 2016 року по травень 2017 року, заборгованість за якими була погашена лише в процесі розгляду даного спору в суді першої інстанції. У звязку з наведеним, на підставі ст. 611, ч.2 ст. 625 ЦК України та п. 4.2.1 договору, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заявлених сум пені, 10% річних та інфляційних втрат, правильність розрахунку яких була перевірена судом.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 виправна колонія №41 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на наступне:

1) суд першої інстанції розглянув спір та прийняв рішення у справі за відсутності представника відповідача, незважаючи на те, що останній подавав клопотання про відкладення розгляду справи;

2) відповідач був позбавлений можливості заявити клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій в порядку ст.233 ГК України. При цьому, відповідач не визнає штрафних санкцій, нарахованих у повному обсязі, та просить врахувати, що основна заборгованість за договором була ним погашена, а також те, що він є бюджетною установою, фінансується з Державного бюджету України і знаходиться в скрутному матеріальному становищі.

Зважаючи на наведене, скаржник просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити штрафні санкції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на те, що вимоги ПрАТ «Прикарпаттяобленерго», викладені у позовній заяві, відповідають фактичним обставинам справи, а розрахунки проведені вірно. Крім того, в умовах посилення розрахункової дисципліни на оптовому ринку електроенергії, ПрАТ«Прикарпаттяобленерго», як покупець електроенергії в ДП «Енергоринок», в межах чинного законодавства змушене застосовувати до споживачів електричної енергії штрафні санкції за порушення умов договорів про постачання електроенергії. Також відповідач звернув увагу на те, що апелянт в суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач не забезпечив явку свого представника в судове засідання 10.01.2018, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду.

Зважаючи на те, що в матеріалах даної справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що позивач надав як відзив на апеляційну скаргу, так і усні пояснення по суті спору в судовому засіданні 14.12.2017, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представника позивача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

02.01.2013 між ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії ОСОБА_2 РЕМ (постачальником) та ОСОБА_2 виправною колонією №41 Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (споживачем) було укладено договір про постачання електричної енергії №1 (а.с. 13-27), до якого, згодом, було укладено додаткові правочини про внесення змін від 13.05.2014, від 25.06.2015, від 06.08.2015, від 30.11.2015, від 05.01.2017, від 12.01.2017 (а.с. 28-41).

Згідно розділу 1 договору, в редакції додаткового правочину від 13.05.2014, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 835,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

На виконання умов договору, позивач постачальник поставив споживачу електричну енергію та надав послуги з перетікання реактивної енергії на загальну суму 628 419,71грн. (з урахуванням сальдо на початок розрахункового періоду). Даний факт підтверджуються актами про використану електричну енергію за червень 2016 року травень 2017 року, рахунками за електроенергію за червень 2016 року травень 2017 року, актами про перетікання реактивної енергії за грудень 2016 року травень 2017 року та рахунками за перетікання реактивної енергії за грудень 2016 року травень 2017 року (а.с.56-91).

З акту звірку взаєморозрахунків між сторонами від 01.06.2017 вбачається, що заборгованість споживача в сумі 628 419,71 грн. не була погашена (а.с. 125).

На підставі наведеного ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з відповідача 598 862,73 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 29 557,04 грн. заборгованості за перетікання реактивної енергії, 123 880,62 грн. пені, 65 261,38 грн. 10% річних та 89 724,62 грн. інфляційних втрат.

В подальшому, станом на 19.09.2017, тобто під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач в повному обсязі погасив заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 598 862,73 грн. та за перетікання реактивної енергії в сумі 29 557,04 грн., що вбачається з письмових пояснень обох сторін, а також із заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 126-127).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін (в тому числі, в судовому засіданні 14.12.2017), оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

В силу положень ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Пунктами 2.3.3, 2.3.4 договору, обумовлено що споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №2 «Порядок розрахунків», додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а також, здійснювати оплату за перетікання реактивної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №11 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії».

Щомісячно 25 числа календарного місяця споживач направляє уповноваженого представника у відповідну філію постачальника для подання додатку №6 «Акт про використану електричну енергію», який є невідємною частиною договору, одержання відповідних рахунків про оплату та надання постачальнику документів, що підтверджують оплату у розрахунковому періоді (п.2 додатку №2 до договору).

Відповідно до п. 3 додатку №2 до договору, споживач щомісячно проводить остаточний розрахунок по всіх платежах, передбачених даним договором, протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Розрахунковим періодом вважається період, який починається з 25 числа місяця та триває до 24 числа поточного (наступного) місяця. Плату за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, споживач сплачує на поточний рахунок постачальника протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як підтверджується матеріалами справи та визнається обома сторонами, постачальник поставив споживачу електричну енергію та надав послуги з перетікання реактивної енергії та виставив відповідні рахунки, які споживач не оплачував відповідно до умов договору №1 від 02.01.2013, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість на загальну суму 628 419,71грн. Під час розгляду справи в суді першої інстанції вказана заборгованість була погашена в повному обсязі, у звязку з чим позивач зменшив позовні вимоги у даній справі.

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п. 4.2.1. договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3 2.3.4 договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, 10% річних та інфляційні збитки від розміру платежу за кожен день прострочення платежу, починаючи з дня наступного після оплати. Пеню, 10% річних, інфляційні збитки, плату за надання послуг з компенсації реактивної енергії, споживач сплачує на поточний рахунок постачальника протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги прострочення відповідача, а також керуючись вищевказаними положеннями договору, позивач нарахував відповідачу 123 880,62 грн. пені (а.с. 48-49), 65 261,38 грн. 10 % річних (а.с. 50-52), 89 724,62 грн. інфляційних втрат (а.с. 53-55).

Вказані розрахунки не оспорюються відповідачем, однак останній вважає, що в порядку ст.233 ГК України, суми нарахованих штрафних санкцій підлягають зменшенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши доводи скаржника про те, що, на його думку, суми штрафних санкцій підлягають зменшенню в порядку ст.233 ГК України та про те, що він не мав змоги подати до суду першої інстанції відповідне клопотання в порядку ст.233 ГК України, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, зважаючи на наступне:

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не звертався із відповідним клопотанням до суду першої інстанції, хоча був належно повідомлений про час та місце судового розгляду справи, призначеного на 05.09.2017 та 19.09.2017, а його представник був присутній в судовому засіданні 05.09.2017. Доводи апелянта про безпідставність відхилення судом першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи не беруться до уваги, оскільки: 1) із вказаного клопотання не вбачається, що відповідач мав намір подавати заяву про зменшення штрафних санкцій; 2) ГПК України не повязує між собою можливість подання заяв чи клопотань до господарського суду із особистою явкою представника учасника судового процесу в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевстановлені обставини справи, а також на положення підпунктів 1 4 ч.1 ст.277 ГПК України, колегія суддів не вбачає наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції: 1) було створено всі умови для реалізації сторонами своїх прав; 2) не було залишено без розгляду (або неправильно вирішено) окремі клопотання чи заяви сторін; 3) було встановлено всі обставини, які мають значення для розгляду справи по суті.

Колегія суддів звертає увагу що, окрім того, що скаржник не обґрунтував поважності причин неподання до суду першої інстанції клопотання про зменшення штрафних санкцій, у своєму клопотанні, викладеному в апеляційній скарзі, він також не обґрунтував: 1) істотності обставин, внаслідок яких суд повинен був би прийняти рішення про зменшення штрафних санкцій; 2) того факту, що штрафні санкції є надмірно великими порівняно із збитками кредитора. Сама лише обставина, що відповідач є бюджетною установою, не може бути покладена в основу рішення про зменшення штрафних санкцій. Так, відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_4, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України на відповідний рік, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 у справі №909/628/17залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 виправної колонії №41 Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 15.12.2017.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко