ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуСправа № 916/2213/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

при секретарі: Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від ТОВ "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" ОСОБА_1;

від ТОВ "САГІТТА-Т" - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т"

на рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2017 року

по справі №916/2213/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т"

про стягнення 17524,69 грн.,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС"

про зобов'язання вчинити певні дії,

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_3

час та місце ухвалення рішення: 08.11.2017 р., м.Одеса, пр. Шевченка, 29, господарський суд Одеської області, зал судових засідань № 15 , судове засідання тривало з 11.20 год. до 11.40 год.

повний текст рішення складений 13.11.2017 р.

В судовому засіданні 17.01.2018р. згідно ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" (далі позивач) звернулося до господарського суду Одеської області із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (далі відповідач) про стягнення суми боргу у розмірі 17713,49 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на ст.ст. 174,193 ГК, ст.ст. 1,12,15 ГПК (в редакції чинній до 15.12.2017р.) та обумовлені порушенням відповідачем умов договору поставки з відстрочкою платежу №218/17 від 16.05.2017р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2017р. ( суддя Никифорчук М.І.) порушено провадження у справі за даним позовом з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

05.10.2017р. до господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 36973,58 грн.

31.10.2017 року ТОВ "САГІТТА-Т" звернулось до господарського суду Одеської області із зустрічним позовом до ТОВ "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" про зобовязання останнього поставити ТОВ "САГІТТА-Т" товар за Договором поставки з відстрочкою платежу №218/17 від 16.05.2017р.

Зустрічні позовні вимоги обгрунтовані ст.ст.11,16 525, 610, ч.1 ст.612, 627,628,629,664,712 ЦК України, ст.ст. 174,193 ГК України та умовами спірного договору від 16.05.2017р.

Ухвалою суду від 01.11.2017р. зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" про зобов'язання вчинити певні дії прийнято до розгляду з первісним позовом по справі №916/2213/17 та обєднано зустрічний позов в одне провадження із первісним позовом.

Відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" сплату судового збору за подачу зустрічного позову до ухвалення рішення у даній справі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.11.2017р. (суддя Никифорчук М.І.) первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" заборгованість у розмірі 36973 (тридцять шість тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 58 коп. та судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" відмовлено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" до Державного бюджету України судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Господарський суд дійшов висновку, що первісний позов доведений наявними у матеріалах справи доказами, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог за зустрічним позовом суд зазначив, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодного обєктивного доказу на його підтвердження. Всі обставини зазначені у зустрічному позові базуються лише на припущеннях, що суперечить ст. 33 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017р.)

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" просить скасувати рішення господарського суду від 08.11.2017р. по справі №916/221317 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову ТОВ "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" до ТОВ "САГІТТА-Т" про стягнення заборгованості, зустрічний позов ТОВ "САГІТТА-Т" до ТОВ "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

ТОВ "САГІТТА-Т" не погоджується із законністю та обгрунтованістю оскаржуваного рішення, оскільки останнє винесене із неповним зясуванням обставин у справі, порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме:

- задовольняючи позовні вимоги господарський суд виходив лише з положень п.4.1 Договору №218/17 від 16.05.2017р., яким передбачено, що оплату кожної окремої партії товару (визначеної в накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту її отримання та не враховано, що згідно п.4.5 вказаного Договору у випадку припинення поставок сума заборгованості за попередніми поставками компенсується шляхом повернення нереалізованого товару постачальнику;

- наведений у оскаржуваному рішенні розрахунок боргу за накладними на загальну суму 42290,25 грн. з урахуванням часткової оплати за поставлений товар на суму 5127,87 грн., не відповідає сумі, яка стягнута з ТОВ "САГІТТА-Т" за вказаним судовим рішенням, що свідчить про необґрунтованість розрахунку та про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки поясненням відповідача про проведення часткового повернення товару протягом червня - 2017р. та проведення інших оплат за товар протягом вказаного періоду;

- незаконною являється відмова господарського суду в задоволенні зустрічного позову ТОВ "САГІТТА-Т" , оскільки судом не були враховані положення договору щодо умов поставки товару.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.11.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі головуючого судді Величко Т.А. суддів: Бєляновського В.В., Жекова В.І. та призначено її до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.12.2017р. відкладено розгляд апеляційної скарги , засідання суду призначено на 17.01.2018р. об 14:00.

17.01.2018р. від ТОВ "САГІТТА-Т" надійшла заява про скасування судового рішення в частині стягнення заборгованості в сумі 24800 грн. та закриття провадження у вказаній частині провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Розглянувши в судовому засіданні вищевказану заяву, колегія суддів відмовляє в її задоволенні.

Господарський суд закриває провадження у справі на підставі відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у звязку з цим не залишилось неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами шляхом виконання зобовязання боржником після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання, але з матеріалів справи вбачається, що зазначені підстави для закриття провадження у даній справі відсутні, скаржником сплачено суму заборгованості в розмірі 24800 грн. 18.12.2017р., вже після ухвалення рішення господарським судом (08.11.2017р.), а тому підстави для закриття провадження по справі у суду апеляційної інстанції відсутні.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ТОВ "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх в засіданні суду представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в ході розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції, що 16 травня 2017 року між ТОВ "ДИСТРИБ'ЮТОР СЕРВІС" (постачальник) та ТОВ "САГІТТА-Т" (покупець) було укладено Договір поставки з відстрочкою платежу №218/17, згідно з яким постачальник зобовязується поставити покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного Договору. Товаром за даним Договором є товари, вказані в узгодженому сторонами прейскуранті (специфікаціях), які є невідємною частиною даного Договору. В прейскуранті (спеціфікації) вказується перелік товарів, які поставляються та їх ціни. (п.п. 1.1, 1.2 розділу 1 договору).

Відповідно до п.3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад Покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОНТЕРМС 2010) однією або декількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну таку партію. За погодженням сторін отримувачем товару по даному договору може бути третя особа.

Згідно п.3.2 даного Договору поставка товару виконується у відповідності із заявкою Покупця, узгодженою з Постачальником, та направляється Постачальнику одним із насиупних способів:

а) шляхом вручення (передачі) заявки в письмовій формі офіційному представнику Постачальника;

б) по факсу;

в) в електронному вигляді;

г) телефонограмою з підтвердженням особи, яка передала і прийняла заявку.

Відповідно до п.3.4 Договору Постачальник зобовязується поставити кожну окрему партію товару на протязі 2-х календарних днів з моменту отримання погодженої заявки Покупця, якщо в такій заявці не буде вказана більш пізніша дата. Постачальник не має права відмовитись від прийому і виконання заявки Покупця з наступних підстав: покупець здійснює більш ніж одну заявку на протязі поточного тижня, у Постачальника відсутня технічна можливість доставки товару Покупцю. Сторони зобовязані узгодити та підписати Графік поставок товару, який буде невідємною частиною Договору.

Згідно п.3.5 Договору заявка являється виконаною, а Постачальник таким, що виконав свої зобовязання по поставці, якщо він здійснив поставку товарів:

- в узгоджений з Покупцем час, дату і вказане Покупцем місце (РЦ або магазин Покупця);

- в асортименті і кількості, згідно заявки;

- по цінам, затвердженим сторонами в специфікації;

- з повним пакетом супровідної документації;

- в повній відповідності з встановленими законом і умовами даного Договору порядку.

Відповідно до п.4.1 Договору оплата кожної окремої партії товару (визначеній в накладній) за даним Договором Покупець здійснює шляхом перерахунку 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок Постачальника протягом календарних днів з моменту її отримання/реалізації.

Відповідно до п.4.3 Договору Постачальник здійснює оплату Покупцю за надані послуги на протязі 14 днів з моменту виставлення рахунку Покупцем, при відсутності оплат в обумовлені строки Покупець має право провести взаємозалік, попередньо повідомив Постачальника і надавши всі необхідні документи.

Згідно п.4.6. Договору в разі припинення поставок сума заборгованості по попереднім поставкам компенсується шляхом повернення нереалізованого товару. У випадку, якщо вартість поверненого товару перевищує суму заборгованості Покупця, така різниця являється боргом Постачальника, яку він зобовязаний перерахувати Покупцю впродовж 14-ти календарних днів з моменту повернення нереалізованого товару.

Відповідно до п.7.1 Договору даний договір укладений сторонами на невизначений строк і діє до його припинення за погодженням сторін або з підстав, передбачених діючим законодавством.

Згідно до Протоколу узгодження розбіжностей від 16.05.2017р. сторони узгодили розбіжності до Договору поставки з відстроченням платежу №218/17 від 16.05.2017р., в такій редакції:

- п.3.1 «Поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад Покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОНТЕРМС 2010) однією або декількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну таку партію».

- п.4.1 «Оплата кожної окремої партії товару (визначеній в накладній) за даним Договором Покупець здійснює шляхом перерахунку 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок Постачальника протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту її отримання».

- п.4.3 «Постачальник здійснює оплату Покупцю за надані послуги на протязі 14 днів з моменту виставлення рахунку Покупцем, при відсутності оплат в обумовлені строки, уповноважені представники сторін підписують Угоду про залік зустрічних однорідних вимог».

Протягом терміну дії договору позивач поставив відповідачу товар відповідно до наступних накладних:

D000005404 від 12.06.17 р. на 5316,67 грн.,

D000005731 від 19.06.17 р. на 1786,42 грн.,

D000005732 від 19.06.17 р. на 4769,75 грн.,

D000005733 від 19.06.17 р. на 3465,09 грн.,

D000006080 від 27.06.17 р. на 3350,45 грн.,

D000006081 від 27.06.17 р. на 1582,54 грн.,

D000006082 від 27.06.17 р. на 2570,44 грн.,

Всього на суму -22841,36 грн.

Позивач за первісним позовом зазначає, що відповідач повинен був перерахувати всю суму заборгованості до 26.08.17 р. відповідно до п. 4.1 договору поставки з відстрочкою платежу № 218/17 від 31.05.17 р

Проте, оплачено було 04.08.17р. лише частково накладну № D000005404 від 12.06.17 р. на суму 5127,87 грн., що підтверджується банківською випискою від 04.08.2017 р.

Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач за первісним позовом просив суд позов задовольнити.

У зустрічному позові відповідач просив зобов'язати позивача поставити товар за Договором, при цьому який саме товар, кількість та асортимент, за якими заявками, відповідачем не вказано. При цьому жодного доказу на підтвердження викладених у зустрічному позові обставин, відповідачем не надано.

Задовольняючи первісний позов, господарський суд послався на те, що первісний позов доведений наявними у матеріалах справи доказами, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковою накладною, прийняття товару покупцем) відповідають змісту правовідносин за договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обовязок щодо здійснення оплати отриманого товару відповідно до положень договорів поставки та ст. ст. 712, 692 ЦК України виникає у відповідача, як покупця, не з моменту отримання рахунку на оплату, а після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, даний факт підтверджується первинним бухгалтерським документом, яким в цих правовідносинах є видаткова накладна, відповідно до положень ст.ст. 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Матеріали справи містять накладні на зальну суму 36973,58 грн., а саме:

D000005404 від 12.06.17 р. на 5316,67 грн.,

D000005731 від 19.06.17 р. на 1786,42 грн.,

D000005732 від 19.06.17 р. на 4769,75 грн.,

D000005733 від 19.06.17 р. на 3465,09 грн.,

D000006080 від 27.06.17 р. на 3350,45 грн.,

D000006081 від 27.06.17 р. на 1582,54 грн.,

D000006082 від 27.06.17 р. на 2570,44 грн.,

D000006844 від 18.07.17 р. на 9684,55 грн.,

D000007002 від 24.07.17 р. на 1472,62 грн.,

D000007003 від 24.07.17 р. на 4694,45 грн.,

D000007004 від 24.07.17 р. на 1248,03 грн.,

D000007067 від 25.07.17 р. на 2349,24 грн.

Разом з цим, матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження оплати відповідачем вартості товару за вказаними накладними, відповідачем оплачено лише частково накладну №D000005404 від 12.06.17 р. на суму 5127,87 грн.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, яка містить посилання на укладений договір поставки № 218/17 від 16.05.2017р., та відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підтверджують факт передачі позивачем та отримання відповідачем визначеного товару, тому на підставі такої накладної проводяться розрахунки між сторонами.

Виходячи з викладеного з врахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати вартості товару, поставленого позивачем за вищевказаними видатковими накладними, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність законних підстав для стягнення заборгованості, що за правильним розрахунком позивача становить 36973,58 грн.

Щодо вимог за зустрічним позовом суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, адже позивачем за зустрічним позовом не надано жодного обєктивного доказу на його підтвердження, таких доказів скаржником не було надано і до суду апеляційної інстанції.

Отже суд першої інстанції дійшов правомірних висновків в процесі вирішення даного спору, а доводи апеляційної скарги ТОВ "САГІТТА-Т" колегія суддів відхиляє.

Майже усі доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів, зазначених у зустрічному позові ТОВ "САГІТТА-Т" по даній справі, які були досліджені судом першої інстанції та додатково перевірені на предмет їх обґрунтованості Одеським апеляційним господарським судом в процесі апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

3. Порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2017р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін на підставі ст.276 ГПК України.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України (в діючій редакції) постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на ТОВ "САГІТТА-Т", оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275,276, 281-283

ГПК України, суд постановив:

Апеляційну скаргу ТОВ "САГІТТА-Т" залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 08.11.2017р. по справі №916/2213/17 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ТОВ "САГІТТА-Т".

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.01.2018р.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя І.Г. Філінюк