РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Справа № 906/583/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року в справі №906/583/17 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом фізичної особи-підприємця Котелянця Володимира Івановича

до товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро"

про стягнення 318 955 грн 01 коп.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Василюк М.М. (договір про надання правової допомоги №Ю-17/6 від 01 серпня 2017 року).

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 ГПК України не надходило. Клопотань про роз'яснення прав та обов'язків, відповідно до статті 205 ГПК України, не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Котелянець Володимир Іванович (надалі - Позивач) звернувся в господарський суд Житомирської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (надалі - Відповідач) про стягнення 248 400 грн основної суми боргу, 19 932 грн 81 коп. інфляційних втрат, 5 165 грн річних та 45 457 грн 20 коп. пені.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Відповідач не виконав покладене на нього зобов'язання, щодо оплати Позивачеві за надані послуги відповідно договору надання послуг з посіву соняшнику від 18 березня 2016 року.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року позов було задоволено частково та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 248 400 грн боргу, 38 508 грн 79 коп. пені, 5 165 грн річних та 19 872 грн інфляційних. В задоволенні решти позовних вимог місцевим господарським судом було відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на день подання позову, Відповідач свого обов'язку щодо оплати за надані послуги не виконав, відтак обставини, які звільняють Відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють Відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу (а.с. 72-75), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить поновити строк на апеляційне оскарження, змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що Відповідач не заперечує факт виконання Позивачем умов Договору і отримання від нього послуг на загальну суму 248 400 грн, але разом з тим Відповідач заперечує посилання Позивача на те, що отримані послуги не були оплачені. Дане підтверджується платіжними дорученнями, які додані до апеляційної скарги (а.с. 79-85) на загальну суму 147 грн 500 коп.. Крім того, Відповідач вказує, що в вказаних платіжних дорученнях Відповідачем помилково вказано невірне призначення платежу, у зв'язку з чим 20 червня 2016 року на адресу Позивача було направлено лист, яким виправлено призначення платежу.

Водночас, Відповідач також зазначає, що в рахунок погашення заборгованості за Договором, ним було на підставі видаткової накладної №ГА-0000009 від 04 січня 2017 року відпущено товар «Соняшник не класний» на загальну суму 88 611 грн 25 коп..

Враховуючи вищевказане, на переконання Відповідача, сума заборгованості за Договором перед Позивачем становить 12 288 грн 75 коп..

Ухвалою суду від 27 вересня 2017 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання на 01 листопада 2017 року на 14:50 год. (а.с. 71).

09 жовтня 2017 року від Позивача надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відео конференції (а.с. 93).

Ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року було задоволено клопотання Позивача, розгляд справи призначено в режимі відеоконференції з дорученням забезпечити її проведення господарському суду міста Києва, розгляд апеляційної скарги призначено на 02 листопада 2017 року на 16:30 год. (а.с. 100).

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі суду від 27 вересня 2017 року, Позивач надіслав на поштову адресу суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 101-102), в якому просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування даного відзиву, Позивач посилався на те, що станом на момент подання позову, розгляду його в суді першої інстанції, Відповідач обов'язку щодо сплати за надані Позивачем послуги не виконав.

Разом з тим, як вважає Позивач, посилання Відповідача на часткову оплату ним коштів в рахунок погашення заборгованості згідно платіжних доручень, вказаних в апеляційній скарзі, не є належними та допустимими доказами, оскільки зазначені кошти сплачувались на рахунок Позивача згідно іншого договору №2 від 08 квітня 2016 року. Крім того, будь-яких листів на адресу Позивача щодо помилковості перерахування коштів (зміни реквізитів, призначення платежу) не надходило.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №906/583/17 у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського від 02 листопада 2017 року у справі №906/583/17 у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Філіпової Т.Л., та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів та визначено її у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В..

Ухвалою суду від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Водночас, ухвалою суду від 02 листопада 2017 року, з підстав, висвітлених в ній, розгляд справи було відкладено на 06 грудня 2017 року в режимі відеоконференції та витребувано у Позивача та Відповідача ряд доказів (а.с. 115).

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі суду від 02 листопада 2017 року, Позивач надіслав на поштову адресу суду копію договору про надання послуг (боронування землі) від 02 березня 2016 року, як доказ існування між Позивачем та Відповідачем інших договірних відносин. Разом з тим, Позивач зазначив, що станом на 28 листопада 2017 року Відповідач не розрахувався перед Позивачем за виконані роботи за цим договором (а.с. 116-120).

06 грудня 2017 року від Відповідача надійшли додаткові пояснення з додатками (а.с. 127-163), які долучені судом до матеріалів справи.

В даних поясненнях та доданих до них заяв, Відповідач просив апеляційний господарський суд зарахувати, як зустрічні однорідні вимоги, заборгованість Позивача перед Позивачем за видатковою накладноюГА-0000009 від 04 січня 2017 року в сумі 88 611 грн 25 коп., частково застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені та стягнути з Відповідача на користь Позивача 12 288 грн 75 коп. боргу, 8 103 грн 56 коп. інфляційних, 1 705 грн 69 коп. річних та 16 817 грн 73 коп. пені.

Також Відповідачем надано доказ того, що за іншим договором (від 02 березня 2016 року), який ще існував між сторонами, вже винесено судове рішення по справі №906/584/17, котре набрало законної сили і в котрому суд не врахував подані в даній справі оплати.

Ухвалою суду від 06 грудня 2017 року (а.с.168), з підстав, висвітлених в ній, розгляд скарги було продовжено на 15 днів, а розгляд справи відкладено на 11 січня 2018 року на 11:00 год. (в тому числі з огляду на неявку сторін в судове засідання в режимі відеоконференції уповноваженого представника Позивача).

Суд констатує, що 27 грудня 2017 року від Позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 169-170).

В свою чергу, ухвалою суду від 28 грудня 2017 року (а.с. 171) судове засідання по даній справі було призначено в режимі відеоконференції на 11 січня 2018 року на 17:00 год., з дорученням забезпечити її проведення господарському суду м. Києва.

02 січня 2018 року від Відповідача надійшли додаткові пояснення по суті розгляду апеляційної скарги з додатками (а.с. 172-183), в яких Відповідач зазначив, що враховуючи те, що Позивач не оплатив вартість соняшнику не класного в сумі 88 611 грн 25 коп., що підтверджується довідкою Відповідача від 07 грудня 2017 року, виникає необхідність зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 88 611 грн 25 коп., які виникли на підставі передачі Позивачу соняшнику не класного в кількості 8 845 тонн, вартістю 88 611 грн 25 коп..

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року в справі № 906/583/17 в зв'язку із перебуванням у відпустці судді Грязнова В.В. та відповідно до п. 17.4 Розділу XI Перехідних положень ГПК України, п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09 січня 2018 року автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до її складу та визначено новий склад, а саме: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..

В судових засіданнях від 02 листопада 2017 року, від 06 грудня 2017 року та від 11 січня 2018 року в режимі відеоконференції представник Відповідача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, просить її задоволити, рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій.

В судовому засіданні від 02 листопада 2017 року представник Позивача заперечив щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі Відповідача, просив відмовити в її задоволенні, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В свою чергу, в судові засідання від 06 грудня 2017 року та від 11 січня 2018 року в режимі відеоконференції представник Позивача не прибув, хоча заявляв суду про їх проведення.

Заслухавши пояснення сторін в вищевказаних судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її слід задоволити частково, а оскаржуване рішення змінити.

Приймаючи відповідне судове рішення, апеляційний господарський суд врахував положення частини 1 та 2 статті 266 ГПК України, згідно котрих: особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження; у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Як встановлено апеляційним судом, 18 березня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір про надання послуг з посіву соняшнику (надалі - Договір; а.с. 10-11), відповідно до пункту 1.1 якого Позивач зобов'язався за завданням Відповідача надати послуги з посіву соняшнику на полі, площею 1000 гектарів, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно пункту 4.1.2 Договору, Позивач зобов'язався своєчасно та якісно надати послуги, зазначені в пункті 1.1 цього Договору.

Разом з тим, відповідно до пунктів 4.2.1 та 4.2.2 Договору: Відповідач зобов'язався прийняти від Позивача надані послуги, та протягом 3 календарних днів підписати акт про надані послуги з дня одержання; оплачувати послуги на умовах та в порядку зазначеному в пункті 3 цього Договору.

В силу дії пункту 3.4 Договору, остаточний розрахунок здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Додатковою угодою № 1 від 25 травня 2016 року Позивач та Відповідач зменшили кількість посівних площ соняшнику до 552 гектарів (а.с. 14).

Разом з тим, 25 травня 2017 року Відповідач прийняв виконані Позивачем з 18 березня 2016 року по 18 квітня 2016 року роботи з посіву соняшника на площі 552 га, вартість яких становить 248 400 грн, про що свідчить підписаний сторонами акт виконаних робіт (а.с.15).

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, як визначено приписами статті 629 ЦК України.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

В силу дії статті 901 ЦК України, між сторонами виникли правовідносини за договором про надання послуг відповідно до якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору. Зазначений Договір підписаний обома сторонами та скріплений оригінальними печатками товариств, породжує цивільні права та обов'язки сторін.

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вказано вище у даній судовій постанові, і не оспорюється сторонами, Позивачем для Відповідача виконано роботи по Договору на загальну суму 248 400 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 25 травня 2016 року (а.с.15).

Суд констатує, що в матеріалах справи наявні платіжні доручення, які додані Відповідачем до апеляційної скарги, а саме: №1274 від 08 квітня 2016 року на суму 20 000 грн; №1290 від 22 квітня 2016 року на суму 20 000 грн; №1287 на суму 20 000 грн; №1301 від 28 квітня 2016 року на суму 10 000 грн; №1308 від 06 травня 2016 року на суму 50 000 грн; №1351 від 27 травня 2016 року на суму 20 000 грн; №1388 від 17 червня 2016 року на суму 7 500 грн., загальною сумою 147 500 грн.

Їх не можливість подачі в суді першої інстанції, Позивач обгрунтовує тим, що місцевий господарський суд після заявлення представником Відповідача (не юриста) клопотання про відкладення розгляду справи з метою участі у справі юриста (що відображено в протоколі судового засідання від 08 серпня 2017 року), проігнорував його, хоча для відкладення розгляду справи у суду був строк до 06 вересня 2017 року. Також апелянт вказує, що в протоколі судового засідання не вказано процесуальної дії суду щодо розгляду даного клопотання, а описано його не прийняття лише в оскаржуваному рішенні.

Оцінивши дані доводи, апеляційний господарський суд вважає за можливе прийняти вищевказані докази оплат, відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України, з огляду на те, що неможливість подачі даних доказів, по суті пов'язана з не відкладанням судом першої інстанції розгляду справи, при наявності можливостей для вчинення таких дій. При цьому, апеляційний господарський суд критично відноситься до невключення місцевим господарським судом до протоколу судового засідання такої процесуальної дії (у разі її дійсного здійснення), а також до посилань у рішенні при вчиненні такої дії на пункт 3.9.2 Постанови Пленуму ВГС України від 26 грудня 2011 року №18 з огляду на те, що в даному пункті описується випадок нез'явлення сторони та заявлення нею одночасного клопотання про відкладення (вказуючи на неможливість участі іншого представника). Проте, в конкретному випадку, сторона відрядила іншого представника, а останній вказав, що його юридичних знань не достатньо для належного захисту особи і прохав суд відкласти розгляд справи для того, що б у судовому засіданні брав участь юрист (фахівець з права). Даний випадок не описаний в цьому пункті вищеописаної Постанови Пленуму ВГС України.

З даних платіжних доручень та пояснень представника Відповідача в судових засідання при розгляді апеляційної скарги в апеляційній інстанції вбачається, що Відповідачем помилково вказано невірне призначення платежу, а саме замість «оплати за послуги сівалки згідно договору від 18 березня 2016 року» вказано: «оплата за послуги сівалки згідно договору №2 від 08 квітня 2016 року».

При цьому, з огляду на те, що в судовому рішенні по справі №906/584/17 про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за договором від 02 березня 2016 року (інший договір, котрий ще існував між сторонами, окрім Договору за котрим заявлено позов у справі №906/583/17 та на існування котрого вказав Позивач), вищеописані платежі не описані і не враховані, а сторонами існування інших (окрім цих двох) договорів не доведено, суд апеляційної інстанції погоджується з вищеописаними доводами і приходить до висновку про необхідність зарахування даних оплат при розгляді даного спору, як оплат за Договором.

Водночас, дослідивши вищеописані докази оплат, суд констатує, що вони здійснені за реквізитами сторін, що визначені в пункті 7 Договору.

З огляду на викладене вище, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що платіжні доручення №1274 від 08 квітня 2016 року на суму 20 000 грн; №1290 від 22 квітня 2016 року на суму 20 000 грн; №1287 на суму 20 000 грн; №1301 від 28 квітня 2016 року на суму 10 000 грн; №1308 від 06 травня 2016 року на суму 50 000 грн; №1351 від 27 травня 2016 року на суму 20 000 грн; №1388 від 17 червня 2016 року на суму 7 500 грн., загальною сумою 147 500 грн. є належними та допустимими доказами здійснення часткового виконання пункту 3.3 Договору.

Відтак, суд враховує дані платежі при визначенні реальної суми заборгованості за Договором.

Що ж до тверджень Відповідача про те, що у Позивача виникло зобов'язання оплатити товар грошовими коштами, відповідно до поставленого Відповідачем соняшнику у кількості 8, 645 тонн на суму 88 611 грн 25 коп., що підтверджується видатковою накладною ГА-0000009 від 04 січня 2017 року (а.с.155) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, то суд апеляційної інстанції вважає дані твердження безпідставні та необгрунтовані з огляду на наступне.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї сторони.

Аналогічний зміст містить і стаття 203 ГК України, якою передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є формою припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Зарахування зустрічних однорідних вимог відбувається шляхом вчинення спрямованих на це дій, або у формі договору, або у формі одностороннього правочину.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що матеріалами справи стверджується, що при розгляді даної справи в суді першої інстанції, Відповідачем не лише не було подано доказів надсилання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог Позивачу, але й не було надіслано їх стороні.

Водночас, з доказів, долучених до матеріалів справи вбачається, що вищевказана заява була надіслана Відповідачем на адресу Позивача лише 07 грудня 2017 року (а.с. 175-178), тобто після винесення оспорюваного рішення місцевим господарським судом та на стадії апеляційного розгляду (після проведення двох судових засідань Рівненським апеляційним господарським судом).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не приймає дану заяву до розгляду. При цьому, апеляційний суд констатує, що Відповідач не позбавлений права звернутись за судовим захистом у відповідних правовідносинах на загальних підставах, подавши відповідний позов.

Відтак, в цій частині апеляційній господарський суд вважає обгрунтованими заперечення Позивача, висвітлені у відзиві на апеляційну скаргу Відповідача.

Крім того, суд констатує, що Відповідачем, при подачі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 133), по суті вчинено дії по доповненню апеляційної скарги. Разом з тим, дана дія вчинена після закінчення строку на апеляційне оскарження оспорюваного рішення місцевого господарського суду, що є порушенням частини 1 статті 266 ГПК України, а тому дана заява не береться судом до уваги.

Враховуючи усе вищевикладене в даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що станом на день подання даного позову до суду та на момент винесення оспорюваного рішення, заборгованість Відповідача перед Позивачем складала 100 900 грн (що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами). Відповідно, суд задовольняє позов в цій частині. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми боргу в розмірі 147 500 грн суд відмовляє з огляду на їх безпідставність та не обгрунтованість. Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд змінює оспорюване рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Разом з тим, Позивач просить стягнути з Відповідача по Договору річні за період з 05 червня 2016 року по 13 лютого 2017 року в сумі 5 165 грн та інфляційні втрати за період з червня місяця 2016 року по лютий місяць 2017 року в сумі 19 932 грн 81 коп..

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначалося вище у даній судовій постанові, Відповідачем здійснено часткову оплату за Договором на загальну суму 147 500 грн, внаслідок чого заборгованість Відповідача перед Позивачем по Договору склала 100 900 грн.

З огляду на вищеописане часткове задоволення позову, суд зробив перерахунок річних та інфляційних за вищеописані періоди , виходячи з дійсної суми боргу за Договором.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд констатує, що розмір обґрунтовано заявлених до стягнення річних складає 2 101 грн 71 коп., а розмір обґрунтовано заявлених до стягнення інфляційних становить 6 962 грн 10 коп.. А відтак, у стягнені 3 063 грн 29 коп. річних та 12 970 грн 71 коп. інфляційних суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування.

З огляду на вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд змінює судове рішення і в частині стягнення інфляційних та річних.

Окрім боргу, інфляційних та річних, Позивач просив суд стягнути з Відповідача пеню за Договором в розмірі 45 457 грн 20 коп. за період з 05 червня 2016 року по 13 лютого 2017 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно пункту 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, пунктом 5.4 Договору сторони встановили, що за не дотримання строків сплати, зазначених в пункті 3.3 Договору, Відповідач зобов'язався сплатити Позивачу пеню в розмірі 0,1% від суми прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення.

Як описано вище в даній судовій постанові, апелянтом 06 грудня 2017 року подано заяву про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені (а.с. 132), разом з додатковими поясненнями (а.с. 127-131).

Суд констатує, що дане клопотання подане не лише після подачі апеляційної скарги (а.с. 72-75), її прийняття судом (27 вересня 2017 року; ухвала на а.с. 71), але й після проведення розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні від 02 листопада 2017 року (протокол судового засідання на а.с. 114).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в силу дії пункту 7 частини 2 статті 258 ГПК України, клопотання особи, що подала апеляційну скаргу, має зазначатися в апеляційній скарзі. Разом з тим, подаючи клопотання про застосування строків позовної давності, апелянт по суті доповнив апеляційну скаргу. Проте, дане доповнення вчинено вже після закінчення строку на апеляційне оскарження, а тому воно (як і інші доповнення, подані після подачі апеляційної скарги) не беруться судом до уваги, з огляду на порушення частини 1 статті 266 ГПК України.

Відповідно розрахунку, проведеного судом за подвійною ставкою НБУ яка діяла в період з 05 червня 2016 року по 13 лютого 2017 року, розмір пені який підлягає стягненню становить 21 288 грн 87 коп.. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов в цій частині та відмовляє в позові в частині стягнення 24 168 грн 33 коп. пені (з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість). З огляду на вказане, апеляційний господарський суд змінює судове рішення і в цій частині.

При цьому, апеляційний господарський суд констатує, що змінює оспорюване судове рішення, на підставі пунктів 1, 2 та 4 частини 1 статті 277 ГПК України.

Судові витрати за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на часткове задоволення позову та апеляційної скарги, суд покладає на Позивача та Відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог та пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року в справі №906/583/17 - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року в справі №906/583/17 змінити, виклавши пункт другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (12501, Житомирська область, Коростишівський район. с. Торчин, вул. Якубовського, 12; код 38284337) на користь фізичної особи-підприємця Котелянця Володимира Івановича (10029, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) 100 900 грн боргу; 21 288 грн 87 коп. пені, 2 101 грн 71 коп. річних, 6 962 грн 10 коп. інфляційних, та 1 968 грн 79 коп. відшкодування судового збору за розгляд позовної заяви."

3. В решті рішення господарського суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року в справі №906/583/17 залишити без змін.

4. Стягнути фізичної особи-підприємця Котелянця Володимира Івановича (10029, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (12501, Житомирська область, Коростишівський район. с. Торчин, вул. Якубовського, 12; код 38284337) 1 928 грн 93 коп. відшкодування судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Рівненської області видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

8. Справу №906/583/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 16 січня 2018 року

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.