ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

09.01.2018 Справа № 905/544/15

Прокурор Приморського району міста Маріуполя в інтересах держави в особі

позивача: виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: фізичної особи-підприємця Шарого Олексія Миколайовича, м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 86 782,48 гривень

Суддя Матюхін В.І. при секретарі Мирошниченко Х.І.

Представники:

прокурора: не з'явився

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

виконавчої служби: не з'явився

В червні 2015 року прокурор Приморського району міста Маріуполя Донецької області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Шарого Олексія Миколайовича, в якій просив суд стягнути з останнього на користь позивача 81 707, 78 грн. основного боргу та 5 074, 70 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 08.09.2015 позов був задоволений в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.05.2016, залишене без змін постановою Вищого господарського суду України 20 липня 2016 року і постановою Верховного суду України від 26 квітня 2017 року, рішення Господарського суду Донецької області від 08.09.2015 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 24 031,70грн. та пені в сумі 2 881,83грн. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

"Позовні вимоги прокурора Приморського району міста Маріуполя, м. Маріуполь Донецької області, в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шарого Олексія Миколайовича (87501, АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Мира, 70, ) основний борг у розмірі 57 676, 08 грн., пеню в сумі 2 192, 87грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 260,40грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення."

08.12.2017р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга фізичної особи-підприємця Шарого Олексія Миколайовича (підприємець) на дії Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (виконавча служба), якою заявник просить скасувати постанову Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя про відкриття виконавчого провадження №55210756 від 22.11.2017р.

В обґрунтування скарги підприємець посилається на те, що:

- 16.02.2016р. він (боржник у виконавчому провадженні) отримав повідомлення з Приморського ВДВС ММУЮ (на даний час Приморський відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області) про те, що відносно нього нібито ще у 2015р. відкрите виконавче провадження №49195225;

- 19.02.2016р., ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, він дізнався про те, що воно були відкрите з приводу примусового виконання рішення господарського суду Донецької області від 08.09.2015р. у справі № 905/544/15;

- не погодившись з зазначеним рішенням суду першої інстанції воно ним оскаржувалось у апеляційному і касаційному порядку;

- відповідно до постанови про закінчення виконавчою провадження від 17.11.2017р.. виконавче провадження з приводу примусового виконання постанови від 04.05.2016р. було закінчено внаслідок сплати боргу у повному обсязі; ,,

- 22.11.2017р. ним отримана постанова Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя про відкриття виконавчого провадження №55210756, згідно якої з нього на користь виконавчої служби підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 8 678,25 грн.;

- згідно листа Департаменту фінансів Маріупольської міської ради про надання інформації №03-14/233 від 20.09.2017р., на підставі якого було закінчене основне виконавче провадження, за 2014-2015р.р. боржник надав позивачеві послуги з розміщення соціальної реклами на загальну вартість 44 490,30 грн., у тому числі за 2014р. - на суму 14 899,53 грн. (додаткова угода від 17.07.2015р. № 1) і за 2015р. - на суму 29 590,77 грн. (додаткова угода від 07.12.2015р. №2);

- відповідно до розрахунку Департаменту фінансів Маріупольської міської ради він надав у 2016р. послуги Виконавчому комітету Маріупольської міської ради з розміщення соціальної реклами на суму 43 702,65 грн., у тому числі до набрання рішенням законної сили, тобто у період з 01.01.2016р. по 04.05.2016р. у розмірі 15 825,31грн. і, таким чином за період з 2014р. по 04.05.2016р. боржника надав послуги з розміщення соціальної реклами на загальну суму 60 315,61 грн.;

- рішення суду першої інстанції фактично набрало законної сили, за наслідками розгляду його апеляційної скарги, тільки 04.05.2016р., що обумовлює наявність у боржника зобов'язання з його виконання саме з 04.05.2016р. та саме з цієї дати державний виконавець має законні підстави вчиняти дії з примусового виконання рішення суду;

- до набрання рішенням суду законної сили, боржник фактично в повному обсязі виконав зобов'язання з оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у розмірі 60 315,61 грн., адже у період 2014-2016р.р. надав Виконавчому комітету Маріупольської міської ради Донецької області послуги з розміщення соціальної реклами на зазначену вартість;

- відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавчий збір», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;

- при прийнятті оскаржуваної постанови виконавчою службою вищенаведеного не враховано, що обумовлює незаконність та протиправність його дій та відсутність у підприємця будь-яких зобов'язань з оплати виконавчого збору.

З огляду на викладені у скарзі обставини і підстави її подання суд констатує, що постанова Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя про відкриття виконавчого провадження №55210756 від 22.11.2017р. оскаржується підприємцем, оскільки на його думку:

· на час набуття рішення суду першої інстанції законної сили (04.05.2016р.) ним фактично в повному обсязі були виконані перед позивачем свої зобов'язання з оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів;

· тільки з 04.05.2016р. державний виконавець мав законні підстави вчиняти дії з примусового виконання рішення суду, а так як на цю дату зобов'язання перед позивачем ним були виконані, то і виконавчий збір не підлягає стягненню.

Також суд зазначає, що Закону України «Про виконавчий збір» не існує, ймовірно заявник допустив описку і у дійсності мав на увазі Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо надісланого на електронну адресу суду листа Департаментом фінансів Маріупольської міської ради №28-64553-28.7 від 20.11.2017, суд констатує наступне:

· відповідно до ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний

примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис";

· ч.2 ст.1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних;

· ч.3 ст.1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа;

· ч.2 ст.4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі;

· усі процесуальні документи, які надаються до суду електронною поштою повинні бути скріпленні електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис",

· електронний документ, надісланий не відомо ким на електронну адресу суду не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закону України "Про електронний цифровий підпис", постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004р. № 680 «Про затвердження Порядку засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу», а тому не підлягає оцінюванню судом в порядку Господарського процесуального законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено наступне:

В середині 2015 року прокурор Приморського району міста Маріуполя Донецької області звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, в якій просив стягнути з Фізичної особи-підприємця Шарого Олексія Миколайовича на користь позивача 81 707, 78 грн. основного боргу та 5 074, 70 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 08.09.2015 позов був задоволений в повному обсязі.

Рішення набрало законної сили 21.09.2015р. і 05.10.2015р. позивачеві був надісланий наказ на примусове виконання рішення.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.05.2016, залишене без змін постановою Вищого господарського суду України 20 липня 2016 року і постановою Верховного суду України від 26 квітня 2017 року, рішення Господарського суду Донецької області від 08.09.2015 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 24 031,70грн. та пені в сумі 2 881,83грн. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

"Позовні вимоги прокурора Приморського району міста Маріуполя, м. Маріуполь Донецької області, в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шарого Олексія Миколайовича (87501, АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Мира, 70, ) основний борг у розмірі 57 676,08грн., пеню в сумі 2 192, 87грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 260,40грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення."

Винесеними під час апеляційного провадженнями процесуальними актами, зокрема ухвалою від 24.03.2016 про прийняття апеляційної скарги до провадження і ухвалою від 13.04.2016 про відкладення розгляду справи, Донецький апеляційний господарський суд не зупиняв дію оскаржуваного рішення, не зупиняв виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку апеляції, так само як і не зупиняв стягнення на підставі виконавчого документа, і, як наслідок, були відсутні обставини, що зумовлювали обов'язкове зупинення виконавчого провадження, передбачені ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 06.06.2015р.).

Згідно ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 28.12.2015р.) «сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи».

Заявник у скарзі зазначає, що 16.02.2016р. він отримав повідомлення з Приморського ВДВС ММУЮ про те, що щодо нього ще у 2015р. відкрите виконавче провадження №49195225, а також стверджує, що згідно листа Департаменту фінансів Маріупольської міської ради про надання інформації №03-14/233 від 20.09.2017р. за 2014-2015р.р. він надав позивачеві послуги з розміщення соціальної реклами на загальну суму 44 490,30 грн., у тому числі за 2014р. на суму 14 899,53грн. (додаткова угода від 17.07.2015р. № 1) і за 2015р. на суму 29 590,77грн. (додаткова угода від 07.12.2015р. №2), проте з незрозумілих причин з відповідною заявою (про повне чи часткове самостійне виконання рішення) до виконавчої служби не звертавсь. Не подавалась така заява і під час апеляційного провадження і подібна (про відсутність боргу) під час розгляду справи судом 1-ї інстанції.

Не була зазначена обставина (відсутність заборгованості) і підставою для подання апеляційної скарги. Як вказано у постанові апеляційної інстанції, апелянт:

- «…зазначає, що суд помилково не застосував до правовідносин сторін положення Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у зв'язку з чим дійшов невірного висновку про задоволення позовних вимог»;

- «…стверджує, що він не отримував копію позовної заяви та доданих до неї документів, а також не був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому порядку».

Предметом позову, як зазначено у судових рішеннях, є стягнення плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів за період з липня 2014 року по червень 2015 року та пені і обидві інстанції, уповноваженні на перегляд судових рішень (апеляційна і касаційна) станом на час винесення постанов дійшли висновку про наявність у відповідача заборгованості за спірний період у розмірі 57 676, 08 грн., і таким чином твердження заявника про те, що за період з 2014р. по 04.05.2016р. боржник надав послуги з розміщення соціальної реклами на загальну суму 60 315,61 грн. і, як наслідок, у нього станом на 04.05.2016р. була відсутня заборгованість перед позивачем, є таким, що суперечить висновкам, викладеним у постановах апеляційної і касаційної інстанцій і судом до уваги не приймається. Також суд зазначає, що розглядаючи скаргу на дії виконавчої служби у нього відсутні повноваження переглядати судові рішення, ухвалені по справі. Відсутні такі повноваження і у виконавчої служби.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 17.11.2017р. виконавче провадження з приводу примусового виконання постанови від 04.05.2016р. було закінчено, як зазначено у постанові, внаслідок сплати боргу у повному обсязі. При цьому виконавча служба послалась у постанові не на документи, які дійсно підтверджують перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів на виконання судового рішення, а на лист Маріупольської міської ради від 10.11.2017 року № 28-64553-28.7, який заявником до скарги доданий не був і виконавчою службою на вимогу суду наданий не був.

Постанова старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя про відкриття виконавчого провадження №55210756 від 22.11.2017р., яка оскаржується підприємцем, прийнята за результатом розгляду доповідної записки про примусове виконання постанови №49195225, виданої 09.11.2005р. Приморським ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області про стягнення з фізичної особи-підприємця Шарого Олексія Миколайовича на користь виконавчої служби виконавчого збору у розмірі 8 678,25 грн. Як зазначено у постанові, при її прийнятті державний виконавець керувався ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин і зважаючи на те, що:

· серед виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зазначені постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII);

· ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) передбачені вимоги до виконавчого документа;

· заявником постанова №49195225, видана 09.11.2005р. Приморським ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області про стягнення з фізичної особи-підприємця Шарого Олексія Миколайовича на користь виконавчої служби виконавчого збору у розмірі 8 678,25 грн. в установлені законодавством строки не оскаржувалась (доказів цього до скарги не додано) і питань щодо її оформлення (відповідності чи невідповідності чинному на час прийняття законодавству) у скарзі не заявляється;

· ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна;

· заявником питання щодо правомірності виконання постанови №49195225, виданої 09.11.2005р. Приморським ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області саме старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під сумнів не ставиться;

· посилання в оскаржуваній постанові на ст.ст.25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII), якими обумовлені особливості підвідомчості виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби та утворення виконавчих груп і початок примусового виконання рішення, заявником також під сумнів не ставиться;

· у ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) зазначено що є виконавчим збором, а також порядок та розмір його стягнення, ч.9 якої, зокрема, передбачено, що «виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження»;

· згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) «виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом»;

· заявником не надано доказів того, що ним рішення Господарського суду Донецької області від 08.09.2015, частково змінене постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.05.2016, було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, ним у скарзі взагалі не зазначається коли була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження,

господарський суд вважає, що постанова старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя про відкриття виконавчого провадження №55210756 від 22.11.2017р. була прийнята (вчинена) відповідно до вимог чинного законодавства, в межах повноважень державного виконавця, а скарга фізичної особи-підприємця Шарого Олексія Миколайовича за таких обставин є безпідставною і такою, що задоволенню не підлягає.

Посилання заявника на лист Департаменту фінансів Маріупольської міської ради про надання інформації №03-14/233 від 20.09.2017р., на підставі якого буцімто було закінчене основне виконавче провадження, суд вважає безпідставним, оскільки:

- твердження заявника про закінчення виконавчою провадження на підставі саме цього листа не відповідає дійсності, так як у постанові про закінчення виконавчого провадження від 17.11.2017р. виконавча служба послалась на лист Маріупольської міської ради від 10.11.2017 року № 28-64553-28.7, а не на лист Департаменту фінансів Маріупольської міської ради про надання інформації №03-14/233 від 20.09.2017р., що не одне і те ж;

- лист Департаменту фінансів Маріупольської міської ради про надання інформації №03-14/233 від 20.09.2017р., копія якого заявником була додана до скарги і у якому зазначено, що «За договором від 17.07.2014 №15 за період з липня 2014 року по червень 2015 року до міського бюджету плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів не надходила. Рішенням Донецького апеляційного господарського суду від 04.05.2016 у справі №905/544/15 визначено стягнути борг 57 676,08грн., пеню 2 192,87грн., судовий збір 1 260,40грн. Загальний борг за рішенням суду становить 61129,35грн. Разом з тим, у цей період Шарий О.М. надав послуги з розміщення соціальної реклами. Згідно додаткових угод до договору у зв'язку з розміщенням соціальної реклами розповсюджувач звільняється від плати на загальну суму 44 490,30грн., у тому числі: за 2014 рік - 14 899,51 грн. (додаткова угода від 17.07.2015 № 1); за 2015 рік - 29 590,77 грн. (додаткова угода від 07.12.2015 № 2). У 2017 році фактично внесено до бюджету плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у сумі 78 676,44 грн. Станом на 18.09.2017р. заборгованість за договором відсутня», підписано особою (директором департаменту фінансів Маріупольської міської ради), повноваження якої ніяким чином не підтверджені.

Також суд констатує, що згідно наявних у справі матеріалів саме ці підстави під час розгляду справи не розглядались і при прийнятті судових рішень усіма інстанціями не враховувались. Якщо ж слідувати наданим заявником документам і зазначеним у скарзі доводам, то він сам дізнався про відсутність у нього боргу перед позивачем за спірний період тільки у 2017 році з листа Департаменту фінансів Маріупольської міської ради про надання інформації №03-14/233 від 20.09.2017р.

Твердження заявника про те, що рішення суду першої інстанції фактично набрало законної сили, за наслідками розгляду його апеляційної скарги, тільки 04.05.2016р., і як наслідок тільки з 04.05.2016р. державний виконавець мав законні підстави вчиняти дії з примусового виконання рішення суду, є безпідставним і не грунтується на чинному господарському процесуальному законодавстві України, оскільки:

- рішення по даній справі Господарським судом Донецької області було прийняте 08.09.2015, повне рішення складене і оформлене відповідно до статті 84 цього Кодексу 10.09.2015р. і так як воно не було оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання, як це було передбачено ст.93 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 6 листопада 1991 року № 1798-XII з подальшими змінами і доповненнями), то воно набрало законної сили, як зазначено у наказі, 21.09.2015р.;

- рішення відповідачем було оскаржене тільки в березні 2016 року, тобто майже через шість місяців після набуття ним законної сили (в постанові від 04.05.2016 апеляційний суд зазначив, що в справі містяться докази надсилання на адресу відповідача як позовної заяви з додатками, так і отримання ним ухвали Господарського суду Донецької області про відкладення розгляду справи від 04.08.2015, тобто відповідач був належним чином проінформований про розгляд даної справи господарським судом і ухвалою від 24.03.2016 апеляційний суд поновив йому пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги) і чинне на той час господарське процесуальне законодавство не встановлювало як моменту, так і необхідності повторного набуття законної сили судовим рішенням, яке уже набуло законної сили;

- Донецький апеляційний господарський суд не зупиняв дію оскаржуваного рішення, не зупиняв виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку апеляції, так само як і не зупиняв стягнення на підставі виконавчого документа, з заявою про повне чи часткове самостійне виконання рішення до виконавчої служби заявник не звертавсь, не подавалась ним така заява і під час апеляційного провадження, не подав він і заяви про відсутність заборгованості під час розгляду справи судом 1-ї інстанції і, як наслідок, у виконавчої служби були відсутні підстави не виконувати судове рішення після відкриття виконавчого провадження.

Судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покласти на заявника.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII), ст.ст.234. 235, 339, 342, 343, 344Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю Шарому Олексію Миколайовичу в задоволенні скарги на дії Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Ухвала набрала чинності з моменту її підписання

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення (складення повного тексту ухвали).

Суддя В.І. Матюхін