КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Справа№ 910/14200/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Буравльова С.І.

Власова Ю.Л.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.10.2017 (повне рішення складено 07.11.2017)

у справі № 910/14200/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Косенка Володимира Олександровича

(далі - ФОП Косенко В.О.)

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

(далі - ПрАТ «Телесистеми України»)

про стягнення 117 758, 42 грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Косенко Володимир Олександрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» про стягнення 117 758, 42 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором про надання послуг з обслуговування обладнання № О-01/W LVI BRU0102/200707 від 20.07.2007 щодо повної та своєчасної оплати послуг за обслуговування телекомунікаційного обладнання за період з січня 2015 по березень 2017, відтак просив стягнути з відповідача 110 000, 00 грн. основного боргу, 1 602, 33 грн. 3% річних та 6 156,10 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що укладений між сторонами Договір про надання послуг з обслуговування обладнання № О-01/W LVI BRU0102/200707 від 20.07.2007 припинив свою дію 01.01.2015, що встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 у справі №910/11391/15, актів надання послуг за спірний період між сторонами не підписано, а телекомунікаційне обладнання протиправно притримано позивачем та не повернуто відповідачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 у справі № 910/14200/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Телесистеми України» на користь ФОП Косенка Володимира Олександровича основний борг в сумі 110 000, 00 грн., 3 % річних в сумі 1 602, 33 грн., інфляційні втрати в сумі 6 156, 10 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 766, 38 грн.

Не погодившись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати в частині стягнення з ПрАТ «Телесистеми України» на користь ФОП Косенко В.О. 95 000, 00 грн. основного боргу, 3 125, 44 грн. інфляційних втрат, 900, 82 грн. 3 % річних та прийняти нове рішення , яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, викладені в ньому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Заперечуючи проти цього рішення, апелянт вказував, що Договір № О-01/W LVI BRU0102/200707 від 20.07.2007, на підставі якого позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з січня 2015 по березень 2017, припинив свою дію 01.01.2015, що встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 у справі №910/11391/15. При цьому, жодні послуги в цей період відповідачем не замовлялися, сторони не узгоджували їх переліку, обсягу та вартості, тому у відповідача відсутні будь-які зобов'язання щодо їх оплати, тим більше, що телекомунікаційне обладнання було притримано позивачем. Одночасно апелянтом визнано позовні вимоги в частині стягнення 15 000, 00 грн. заборгованості за червень-серпень 2015, 3 030, 66 грн. інфляційних втрат та 701, 51 грн. 3% річних тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 15.01.2018 з'явились представники сторін, представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення в частині стягнення з ПрАТ «Телесистеми України» на користь ФОП Косенко В.О. 95 000, 00 грн. основного боргу, 3 125, 44 грн. інфляційних втрат, 900, 82 грн. 3 % річних скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 20.07.2007 між ФОП Косенко В.О. (позивачем, виконавцем за Договором) та Закритим акціонерним товариством «Телесистеми України», яке перейменовано на ПрАТ «Телесистеми України» (відповідачем, замовником за Договором) укладено договір про надання послуг з обслуговування обладнання № О-01/W LVI BRU0102/200707 (далі - Договір), за умовами якого замовник передає, а виконавець приймає на утримання та обслуговування телекомунікаційне обладнання замовника згідно переліку та місць утримання, які зазначено в Додатку до Договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 1.2 Договору перелік та дата передачі позивачу конкретного обладнання на утримання та обслуговування зазначається сторонами в Акті (актах) прийому-передачі обладнання на обслуговування (акт готовності), що є підставою для визначення початку надання позивачем послуг щодо конкретного обладнання.

Виконавець зобов'язався обслуговувати обладнання замовника у місцях його утримання (згідно Додатку до Договору), зокрема, прибирати зазначені місця та власне обладнання від пилу, сміття, наслідків опадів; усувати наявні зовнішні перешкоди в роботі обладнання; контролювати та попереджати несанкціонований доступ до обладнання; забезпечувати у місцях утримання обладнання правил пожежної безпеки; інформувати замовника про надзвичайні ситуації та ризики, які можуть негативно вплинути на нормальну роботу обладнання (п. 2.1 Договору).

Замовник на підставі п. 2.2.3 Договору зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати визначені Договором платежі.

Положеннями п. 3.1 Договору сторони погодили, що вартість послуг, які надаються позивачем відповідачу за Договором, вказуються сторонами в Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору (в редакції Додаткової угоди від 07.08.2008) нарахування плати за послуги починається з дати підписання сторонами Акту прийому-передачі обладнання на обслуговування (Акт готовності) і продовжується до моменту вивозу відповідачем обладнання з місця його утримання.

На виконання умов Договору сторони підписали Додаток до Договору, в якому визначили перелік обладнання, утримання та обслуговування якого є предметом Договору, а також погодили, що вартість послуг по обслуговуванню обладнання за місяць становить 5 000, 00 грн.

01.08.2008 між сторонами підписано Акт готовності до Договору, яким встановлено, що позивачем підготовлена, а відповідачем погоджена, як прийнята для розміщення антен та контейнера з технологічним обладнанням на умовах Договору належна позивачу гравійна площадка за адресою: Львівська обл., смт. Брюховичі, вул. Отця Іздрика, 23.

Строк дії Договору згідно п. 7.1 встановлено з дати укладення до 19.07.2011 з можливістю подільної пролонгації. За місяць до закінчення строку дії Договору, сторона, яка бажає припинити його дію або продовжити її з коригуванням умов Договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблено, Договір вважається продовженим на кожний наступний аналогічний попередньому термін.

За умовами п. 8.1 Договору виконавець має право на одностороннє дострокове припинення дії Договору лише у випадках, коли робота обладнання не відповідає умовам Договору або замовник з власної вини більш ніж два місяці не сплачує встановлені Договором платежі. При цьому виконавець надсилає замовнику попередження про припинення дії Договору не пізніше, ніж за місяць до дати припинення.

Як встановлено судом під час розгляду справи №910/11391/15 позивач скористався наданим йому правом на одностороннє дострокове припинення Договору, тому починаючи з 01.01.2015 Договір вважається припиненим.

Після припинення дії Договору замовник згідно п. 2.2.6 Договору зобов'язаний вивезти обладнання з місця його утримання протягом 15 діб.

05.01.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання Договору та вивезення обладнання, в якій повідомив про розірвання Договору та просив вивезти обладнання протягом 15 діб з моменту отримання вимоги. На підтвердження факту направлення вказаної вимоги до матеріалів справи долучено належним чином засвідчені копії опису вкладення, фіскального чеку від 05.01.2015 та повідомлення про вручення поштового відправлення № 795 з відміткою відповідача про отримання 09.01.2015.

Проте матеріли справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що в період з червня 2015 по березень 2017 включно телекомунікаційне обладнання, надання послуг з утримання та обслуговування якого є предметом Договору, було вивезено відповідачем з місця його утримання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за обслуговування телекомунікаційного обладнання за період з червня 2015 року по березень 2017 в розмірі 110 000,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що уповноваженими представниками підписано та печатками сторін скріплено Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з червня 2015 по серпень 2015 на суму 15 000,00 грн., копії яких містяться в матеріалах справи та заборгованість за якими визнано відповідачем.

Крім цього, позивачем надсилались відповідачу для підписання Акти здачі-прийняття робіт за вересень-жовтень 2015, які отримано відповідачем 30.11.2015, а також Акти здачі-прийняття робіт з листопада 2015 по березень 2017, які отримано останнім 20.04.2017, що підтверджується описами вкладень у цінні листи, копії яких також наявні в матеріалах справи.

Відповідач підписаних Актів позивачу не повернув, доказів направлення позивачеві обґрунтованої відмови від прийняття послуг в період з вересня 2015 по березень 2017 не надав, телекомунікаційне обладнання з місця його утримання не вивіз.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем надано примірники Актів здачі-прийняття робіт за період з вересня 2015 по березень 2017, які надсилалися відповідачу. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відсутність в Актах за період з листопада 2015 по березень 2017 вартості наданих послуг є технічною помилкою саме в наданих суду примірниках, в надісланих відповідачу Актах було зазначено як найменування наданих послуг, так й їх вартість. Вказані обставини відповідачем не спростовувались та не заперечувались.

Таким чином, факт знаходження обладнання у позивача протягом спірного періоду підтверджуються підписаними обома сторонами Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з червня 2015 по серпень 2015, а також відсутністю доказів направлення позивачу обґрунтованої відмови відповідача від отримання послуг за період з вересня 2015 по березень 2017.

Як вище згадувалось, за умовами п. 3.3 Договору (в редакції Додаткової угоди від 07.08.2008) сторони погодили, що нарахування плати за послуги починається з дати підписання сторонами Акту прийому-передачі обладнання на обслуговування (Акт готовності) і продовжується до моменту вивозу відповідачем обладнання з місця його утримання.

Відповідно посилання відповідача на те, що в зв'язку із припиненням дії Договору з 01.01.2015 підстави для сплати послуг за утримання та обслуговування телекомунікаційного обладнання відсутні, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки нарахування плати продовжується до моменту вивозу відповідачем обладнання з місця його утримання, доказів на підтвердження цього відповідачем не надано. Крім цього, в матеріалах справи наявний лист відповідача №15/354/0156 від 19.08.2015 про гарантування сплати заборгованості за Договором.

За утримання та обслуговування телекомунікаційного обладнання в спірний період позивач нарахував заборгованість в розмірі 110 000,00 грн., яку відповідач має оплатити, проте строк виконання вказаного обов'язку сторонами не узгоджено.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

Враховуючи відсутність письмової згоди сторін щодо строків оплати наданих послуг за спірний період, при визначенні цього строку слід керуватись приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої обов'язок відповідача оплатити послуги вважається простроченим після закінчення семи днів від дня пред'явлення вимоги.

Як встановлено матеріалами справи, 23.11.2015 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату коштів за обслуговування телекомунікаційного обладнання від 20.11.2015 за період січень - жовтень 2015 на суму 50 000,00 грн. Днем отримання вимоги відповідачем є 30.11.2015, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти, сервіс «Відстеження пересилання поштових відправлень». Частину боргу у розмірі 25 000,00 грн. за період з січня 2015 по травень 2015 стягнуто у справі №910/11391/15.

Таким чином, решту суми в розмірі 25 000, 00 грн. відповідач повинен був оплатити не пізніше 07.12.2015, отже прострочення мало місце з 08.12.2015.

Крім цього, позивачем було надіслано відповідачу вимогу про сплату коштів за обслуговування телекомунікаційного обладнання за період листопад 2015 - березень 2017 на суму 85 000,00 грн. Днем отримання вимоги відповідачем є 20.04.2017, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти, сервіс «Відстеження пересилання поштових відправлень».

Отже, суму наданих послуг в розмірі 85 000,00 грн. відповідач повинен був оплатити не пізніше 27.04.2017, відтак прострочення цієї оплати мало місце з 28.04.2017.

З огляду на наведене та те, що відповідач телекомунікаційного обладнання з місця його утримання не вивіз, підписаних Актів позивачу не повернув, доказів направлення позивачеві обґрунтованої відмови від прийняття послуг в період з вересня 2015 по березень 2017 не надав, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 110 000,00 грн. за фактичне обслуговування телекомунікаційного обладнання, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, відтак такі підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідача (апелянта) на протиправне притримання позивачем телекомунікаційного обладнання як на підставу для відмови в позові, є безпідставними та необґрунтованими й не заслуговують на увагу, оскільки посилання позивача в своїх листах на притримання обладнання не є свідченням відмови відповідачу у поверненні майна. Крім цього, матеріалами справи встановлено, що позивач звертався до відповідача із вимогою про вивезення обладнання, проте доказів того, що відповідач з'явився до місця знаходження обладнання та доказів того, що позивач чинив перешкоди у вивезенні майна відповідача матеріали справи не містять. Натомість відповідач у випадку порушення його права не був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про повернення майна, хоча доказів здійснення заходів для відновлення свого права у випадку його порушення суду не надав. Долучена до матеріалів справи службова записка від 14.06.2016, в якій зазначено, що працівник відповідача прибув за адресою місцезнаходження телекомунікаційного обладнання відповідача та у доступі до такого обладнання йому було відмовлено, не може вважатися належним доказом, адже складена працівником відповідача в односторонньому порядку, доказів звернення до правоохоронних органів з приводу недопущення до обладнання відповідача в матеріалах справи немає.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення 1 602,33 грн. 3 % річних та 6 156,10 грн. інфляційних втрат за період з 30.11.2015 по 29.06.2017 на суму боргу 25 000,00 грн. та за період з 28.04.2017 по 29.06.2017 на суму боргу 85 000,00 грн.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ст. 612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. п. 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 згаданої постанови пленуму).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат, апеляційний суд визнав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 602,33 грн. 3 % річних та 6 156,10 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими (арифметично вірно розрахованими), а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 у справі № 910/14200/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/14200/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.01.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.І. Буравльов

Ю.Л. Власов