ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" січня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/876/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки, Харківська обл. (вх. № 287 від 30.11.2017 р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду від 16.06.2016 р. по справі № 922/876/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки, Харківська обл.
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 168363303,52 грн.
за участю представників сторін:

стягувача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 22.06.2017 р.)

боржника не зявився;

ДВС ОСОБА_3 (довіреність № 2069/20.3-03 від 29.09.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.04.2016 р. у справі № 922/876/16 позов Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки, Харківська обл. (далі за текстом - стягувач) до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків (далі за текстом боржник) задоволено частково. Стягнуто з боржника на користь стягувача 125470583,27 грн. заборгованості, 9972630,36 грн. інфляційних втрат, 1999906,88 грн. 3% річних, 3895 943,06 грн. пені, 206700 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення суду видано наказ за № 922/876/16 від 16.06.2016 р.

Стягувач звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою (вх. № 287 від 30.11.2017 р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі за текстом - ДВС) щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду від 16.06.2016 р. по справі № 922/876/16, в якій просить суд:

1) винести ухвалу про визнання незаконними дій органу ДВС щодо зупинення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду Харківської області від 16.06.2016 р. у справі № 922/876/16;

2) визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 01.11.2017 р. про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 51708991 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 16.06.2016 р. у справі № 922/876/16.

Скарга мотивована з посиланням на те, що ДВС в процесі проведення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду № 922/876/16 від 16.06.2016 р. винесла постанову від 01.11.2017 р. про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 51708991 яка, на думку стягувача, суперечить вимогам п. 10 ч. 1, ч. 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2017 р. зазначену скаргу стягувача прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.01.2018 р.

В процесі розгляду скарги боржник надав суду відзив (вх. № 8 від 02.01.2018 р.), в якому просить суд провадження по розгляду скарги закрити у звязку з відсутністю предмету спору щодо зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області № 922/876/16 від 16.06.2016 р., оскільки постановою в.о. заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень ВП № 51708991 від 14.12.2017 р. постанова про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 51708991 від 01.11.2017 р., яка є предметом оскарження в межах поданої стягувачем скарги, скасована.

ДВС надала суду письмові пояснення щодо скарги (вх. № 477 від 09.01.2018 р.), в яких доводить до відома суду те, що постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 01.11.2017 р. при примусовому виконанні наказу у справі № 922/876/16 від 16.06.2016 р. скасована. В звязку з зазначеними обставинами, ДВС просить суд закрити провадження за скаргою з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

На судове засідання 09.01.2018 р. прибули представники стягувача та ДВС.

Представник стягувача просить суд задовольнити скаргу в частині визнання незаконними дій органу ДВС щодо зупинення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду Харківської області від 16.06.2016 р. у справі № 922/876/16, в іншій частині провадження за скаргою закрити, у звязку з тим, що оскаржувана постанова ДВС ВП № 51708991 від 01.11.2017 р. станом на момент винесення даної ухвали є скасованою.

Представник ДВС просить суд закрити провадження по розгляду скарги з підстав скасування оскаржуваної постанови ДВС ВП № 51708991 від 01.11.2017 р. в передбаченому законом порядку.

Боржник на судове засідання 09.01.2018 р. свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги.

Оскільки неявка на судове засідання представника боржника не перешкоджає розгляду скарги, суд вважає за необхідне розглядати зазначену скаргу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами.

Перевіривши матеріали справи та скаргу, оцінивши надані суду докази та доводи, суд зазначає наступне:

Як свідчать матеріали справи, з метою примусового виконання рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016 р. по справі № 922/876 щодо стягнення з боржника на користь стягувача 125470583,27 грн. заборгованості, 9972630,36 грн. інфляційних втрат, 1999906,88 грн. 3% річних, 3895 943,06 грн. пені, 206700 грн. судового збору, стягувач звернувся до ДВС з відповідною заявою.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_5 від 19.07.2016 р. відкрито виконавче провадження № 51708991 з виконання наказу господарського суду Харківської області № 922/876/16 від 16.06.2016 р.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 виконавчі дії з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області № 922/876/16 від 16.06.2016 р. зупинені на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначену постанова ДВС від 01.11.2017 р. стягувач вважає такою, що прийнята з порушенням вимог п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду зі скаргою в якій наполягає на визнанні судом дій ДВС щодо зупинення виконавчих дій з виконання наказу по даній справі незаконними та визнати недійсною постанову ДВС від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 про зупинення виконавчих дій.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, в процесі розгляду даної скарги постановою про скасування процесуального документу від 14.12.2017 р., винесеною в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» в.о. заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконачої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 скасовано постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 що видав ОСОБА_4 при примусовому виконанні наказу господарського суду по даній справі; зобовязано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом.

Як свідчать зазначена постанова від 14.12.2017 р., підставою для її винесення стало те, що постанова від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 прийнята з порушенням вимог п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 ст. 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.06.2017 р. №152 (оприлюднений на сайті установи http://www.minregion.gov.ua) боржника КП «Харківські теплові мережі» включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі - Закон №1730) з сумою основної заборгованості 1 160 475 335,03 грн., а також 675 115 361,06 грн. нарахувань.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "ОСОБА_4 України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

В ч. 4 зазначеної статті Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Таким чином, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» орган ДВС має право зупинити виконавче провадження тільки у випадку, якщо стягувачами у ньому є НАК «Нафтогаз України», її дочірня компанія «ОСОБА_4 України», ПАТ «Укртрансгаз», а також постачальники електричної енергії.

Однак, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 про зупинення виконавчого провадження проігнорував той факт, що стягувачем за наказом господарського суду по даній справі є ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки, а не субєкти господарювання, зазначені в п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі закон № 1730) до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону належить:

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися;

транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Суд зазначає, що заборгованість за договором № 621 від 24.12.2014 р. з оплати вартості теплової енергії, яка поставляється населенню, стягнута судом у справі №922/876/16, не підпадає під визначення ч. 1 ст. 1 Закону № 1730, що також свідчить про безпідставність вчиненої виконавчої дії.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана стягувачем постанова ДВС від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 про зупинення виконавчого провадження прийнята з порушенням вимог в п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 1 Закону № 1730.

Зазначене зумовлює задоволення поданої стягувачем скарги в частині визнання незаконними відповідних дій ДВС щодо зупинення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду по даній справі.

Посилання ДВС на те, що постанова від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 вже визнана незаконною та, як наслідок, скасованою постановою в.о. начальника департаменту від 14.12.2017 р. суд вважає безпідставними, оскільки при зверненні до суду зі скаргою стягувач наполягає на визнання дій ДВС щодо зупинення виконавчих дій незаконними саме в судовому порядку, і визнання постанови незаконною за наслідками її перегляду в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» жодним чином не впливає на правову кваліфікацію спірних відносин судом.

Тобто, скасування постанови ДВС від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 постановою в.о. начальника департаменту від 14.12.2017 р. не спростовує як факту незаконності постанови від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 так і не є перешкодою для оскарження стягувачем відповідних дій державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження та можливості визнання судом відповідних дій державного виконавця незаконними.

Разом з тим враховуючи, що станом на момент винесення даної ухвали оскаржувана стягувачем постанова ДВС від 01.11.2017 р. ВП № 51708991 про зупинення виконавчого провадження є скасованою постановою про скасування процесуального документу від 14.12.2017 р., винесеною в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» в.о. заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконачої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, зазначені обставини свідчать про відсутність предмета спору в частині скарги щодо визнання недійсною постанови ДВС від 01.11.2017 р. ВП № 51708991, та з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України є підставами для закриття провадження по розгляду скарги в даній частині.

Керуючись ст. ст. 231, 234-235, 342-343 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки, Харківська обл. (вх. № 287 від 30.11.2017 р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду від 16.06.2016 р. по справі № 922/876/16 задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо зупинення виконавчих дій з виконання наказу господарського суду Харківської області від 16.06.2016 р. у справі № 922/876/16.

3. В частині вимог про визнання недійсною постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 01.11.2017 р. про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 51708991 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 16.06.2016 р. у справі № 922/876/16 провадження по розгляду скарги закрити.

Дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Суддя ОСОБА_6