ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2018 р. Справа № 922/1008/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Білецька А.М., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Казакова О.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги № 14/4281/17 від 30.08.17 р.

відповідача ОСОБА_2, довіреність № Др-226-1217 від 29.12.17 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 3481 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 25.10.17 р. (суддя Чистякова І.О., повний текст складено 30.10.2017 р.) у справі № 922/1008/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків

про стягнення 3980928,55 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" 3980928,55 грн., з яких: інфляційні втрати в сумі 3158431,72 грн., 3% річних 822496,83 грн., які нараховані на прострочені суми грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2013 р. № 13-398-ПР, та ін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.10.2017 р. у справі № 922/1008/16 (суддя Чистякова І.О., повний текст складено 30.10.2017 р.) позов задоволено частково в сумі 3862842,33 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ХАРКІВГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 782913,52 грн. - 3 % річних, 3079928,81 грн. інфляційних втрат та 57942,64 грн. витрат зі сплаті судового збору. Розстрочено виконання судового рішення щодо стягнення 3% річних в сумі 782913,52 грн., інфляційних втрат в сумі 3079928,81 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 57942,64 грн., що разом становить суму в розмірі 3920784,97 грн. строком на чотири роки з дня набрання рішенням законної сили шляхом щомісячної сплати Публічним акціонерним товариством "ХАРКІВГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до 30 числа кожного місяця рівними частинами по 81683,02 грн. Платіж за останній місяць - складає 81683,03 грн. В решті частині позову в сумі 118086,22 грн. відмовлено.

Рішення мотивоване з тих підстав, що відповідачем несвоєчасно, з порушенням строків розрахунків здійснювалась оплата за поставлений природний газ, п. 6.1 договору, встановлено певний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 782913,52 грн. правомірними, частина позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 39583,31 грн. заявлена безпідставно, оскільки позивачем у розрахунку 3% річних в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних включено день фактичної сплати суми заборгованості. Щодо проведеного розрахунку інфляційних втрат судом перевірено розрахунок за допомогою програми ОСОБА_3 та встановлено, що розмір інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в розмірі 3079928,81 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 78502,91 грн. зазначено про безпідставність їх нарахування, задоволена заява відповідача про розстрочку виконання рішення суду та розстрочено виконання рішення суду у справі № 922/1008/16 в частині стягнення 3% річних 782913,52 грн., інфляційних втрат 3079928,81 грн. та витрат по сплаті судового збору 57942,64 грн., які разом складають 3920784,97 грн. строком на чотири роки з дня набрання рішенням законної сили шляхом щомісячної сплати Публічним акціонерним товариством "ХАРКІВГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до 30 числа кожного місяця рівними частинами по 81683,02 грн. Платіж за останній місяць - складає 81683,03 грн., та ін.

Позивач з рішенням не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 118086,22 грн. та задоволення заяви відповідача про надання розстрочення виконання рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити та відмовити в задоволенні зазначеної заяви відповідача, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів наявності виключних обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду згідно зі ст. 121 ГПК України та п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», а саме: доказів загрози банкрутства, доказів відсутності коштів на банківських рахунках, доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Відповідачем не надано доказів відсутності активів (коштів та майна), за рахунок яких можливо погасити заборгованість. Факт відсутності у боржника грошових коштів, який не доведений відповідачем, не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» способів виконання рішення суду, та ін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач зазначив, що головною причиною несвоєчасної оплати ПАТ "Харківгаз" коштів на користь ПАТ "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" є несвоєчасне проведення розрахунків контрагентів ПАТ "Харківгаз" за поставлений природний газ. Відповідач також зазначив, що як суб'єкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності (розділ II Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 р. № 201, ст. 23 Закону України "Про ринок природного газу"), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача. Як зазначає відповідач, прибуток отриманий у 2016 р. у розмірі 30,05 млн. був повністю направлений на покриття збитків минулих періодів, у тому числі на погашення заборгованості перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, 31.01.2013 р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ "ХАРКІВГАЗ" (покупець) укладений договір на купівлю - продаж природного газу № 13-398-ПР (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п. 1.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 р.).

Згідно з п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 11 від 23.03.2015 р.) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 35163,795 тис. куб. м.: у 2013 році - 10168,515 тис. куб. м., у 2014 році - 7375,489 тис. куб. м. та у 2015 році - до 17619,791 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У пункті 3.4. договору сторони узгодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб. м. газу становить 3509,00 грн. без урахування ПДВ , збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того ПДВ за ставкою 20%.

До сплати ціна за 1000 куб. м. газу - 3509,00 грн., крім того ПДВ -20% - 701,80 грн. усього з ПДВ - 4210,80 грн.

В подальшому сторонами вносилися зміни до п. 5.2. договору, шляхом укладення додаткових угод до зазначеного договору.

Згідно з п. 5.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 10.07.2013 р.), з 01.07.2013 р. ціна за 1000 куб. м. газу становить 3459,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того ПДВ за ставкою 20%.

До сплати ціна за 1000 куб. м. газу - 3459,00 грн., крім того ПДВ -20% - 691,80 грн. усього з ПДВ - 4150,80 грн.

Згідно з п. 5.2. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 р.), з 01.01.2014 р. ціна за 1000 куб. м. газу становить 3113,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того ПДВ за ставкою 20%.

До сплати ціна за 1000 куб. м. газу - 3113,00 грн., крім того ПДВ -20% - 622,60 грн. усього з ПДВ - 3735,60 грн.

Згідно з п. 5.2. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 р.), з 01.04.2014 р. ціна за 1000 куб. м. газу становить 4020,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того ПДВ за ставкою 20%.

До сплати ціна за 1000 куб. м. газу - 4020,00 грн., крім того ПДВ 20% - 804,60 грн. усього з ПДВ - 4824,00 грн.

Також сторонами визначено у п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 р.), що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 р., і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015 р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (стаття 11 договору в редакції додаткової угоди № 15 від 19.06.2015 р.).

Пунктом 1 додаткової угоди № 15 від 19.06.2015 р. до договору визначено, що договір № 13-398-ПР від 31.01.2013 р. припинив дію в частині поставки природного газу з 01.07.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р. у січні 2013 р. відповідачеві передано природного газу на суму 18790850,80 грн., який він мав оплатити до 20.02.2013 р.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2013 р. у червні 2013 р. відповідачеві передано природного газу на суму 8657825,88 грн., який відповідач повинен оплатити до 20.07.2013 р.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2013 р. у липні 2013 р. відповідачеві передано природного газу на суму 7265161,85 грн., який відповідач повинен оплатити до 20.08.2013 р.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2013 р. у серпні 2013 р. відповідачеві передано природного газу на суму 7884751,76 грн., який відповідач повинен оплатити до 20.09.2013 р.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 р. у лютому 2014 р. відповідачеві передано природного газу на суму 15823598,16 грн., який відповідач повинен оплатити до 20.03.2014 р.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 р. у березні 2014 р. відповідачеві передано природного газу на суму 11728278,55 грн., який відповідач повинен оплатити до 22.04.2014 р., з урахуванням того, що останнім днем виконання зобов'язання по сплаті передано природного газу вважається день, що передує 20-му числу місяця, наступного за місяцем реалізації газу (терміну вказаному у п. 6.1. договору), а також з урахуванням того, що 19.04.2014 р. (субота) є вихідним днем, останнім днем строку виконання зобов'язання має бути 21.04.2014 р.

Наявні у справі виписки по рахунку позивача та оборотно-сальдові відомості по рахунку відповідача свідчать про те, що відповідач повністю розрахувався за отриманий природний газ згідно з актами приймання-передачі природного газу, проте оплату здійснював несвоєчасно, з порушенням строків оплати.

Позивач зазначає, що відповідач станом на момент подачі позову за отриманий природний газ розрахувався у повному обсязі, однак з порушенням встановлених договором строків.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою у даній справі, в якій просив стягнути 3158431,72 грн. інфляційних втрат та 822496,83 грн. 3% річних.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що відповідачем несвоєчасно, з порушенням строків розрахунків здійснювалась оплата за поставлений природний газ, п. 6.1 договору, встановлено певний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 782913,52 грн. правомірними, частина позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 39583,31 грн. заявлена безпідставно, оскільки позивачем у розрахунку 3% річних в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних включено день фактичної сплати суми заборгованості. Щодо проведеного розрахунку інфляційних втрат судом перевірено розрахунок за допомогою програми ОСОБА_3 та встановлено, що розмір інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в розмірі 3079928,81 грн. В решті частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 78502,91 грн. відмовлено у зв'язку з безпідставністю їх нарахування, задоволена заява відповідача про розстрочку виконання рішення суду та розстрочено виконання рішення суду у справі № 922/1008/16 в частині стягнення 3% річних 782913,52 грн., інфляційних втрат 3079928,81 грн. та витрат по сплаті судового збору 57942,64 грн., які разом складають 3920784,97 грн. строком на чотири роки з дня набрання рішенням законної сили шляхом щомісячної сплати Публічним акціонерним товариством "ХАРКІВГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до 30 числа кожного місяця рівними частинами по 81683,02 грн. Платіж за останній місяць - складає 81683,03 грн., та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ст. 202, п. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 р. № 2496, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Згідно з п. 1, п. 2 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 р. № 2496 підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов. Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, які містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3 ст. 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст. ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст. ст. 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем несвоєчасно, з порушенням строків розрахунків за поставлений природний газ здійснювалась оплата природного газу.

При цьому, доводи відповідача стосовно того, що обов'язок щодо остаточного розрахунку за надані послуги з постачання природного газу виникає у відповідача лише після отримання від позивача підписаних ним актів приймання-передачі природного газу є необґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Пунктом 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 р.) передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

А отже пунктом 6.1 договору, встановлено строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Зазначена умова договору не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну після підписання позивачем акту приймання-передачі газу чи після повернення одного примірника оригінала акта покупцеві.

Прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, початок для нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є день, наступний за днем, коли воно повинно бути виконано.

При цьому, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Господарський суд з'ясовує обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням певних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат до дня проведення оплати включно відповідає чинному законодавству, посилаючись на ст. 253 ЦК України та ч. 4 ст. 232 ГК України, тобто, нарахування 3% річних від простроченої суми, як компенсації за утримання коштів має здійснюватись на думку скаржника по день сплати цих коштів кредитору, тобто по день сплати включно. А відтак, і штрафні санкції (за весь час користування чужими коштами) мають бути нараховані також по день оплати включно, та ін.

Проте, такі висновки є помилковими оскільки при застосуванні п. 4 ст. 232 ГК України, а саме стягнення відсотків за неправомірне користування чужими коштами по день сплати цих коштів кредитору слід відрізняти відсотки за користування чужими коштами передбачені ст. 236 ГК України, що є платою саме за користування коштами, та не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобовязань від штрафних санкцій за порушення грошового зобовязання передбачених ст. 625 ЦК України.

В даному випадку суд першої інстанції вірно здійснив перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи викладене, також правомірними є висновки господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 782913,52 грн. та відмови в частині стягнення 3% річних в сумі 39583,31 грн. оскільки позивачем у розрахунку 3% річних в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних включено день фактичної сплати суми заборгованості.

Крім того, правомірними є висновки господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 3079928,81 грн., оскільки інша частина інфляційних втрат в сумі 78502,91 грн. позивачем нарахована безпідставно.

Як свідчать матеріали справи, відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про розстрочення виконання рішення строком на чотири роки.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Як зазначає відповідач, причиною неможливості виконання рішення суду у даній справі відповідач зазначає важке фінансове становище підприємства, викликане несвоєчасним проведенням розрахунків контрагентами боржника за поставлений природний газ, так станом на 29.09.2017 р. дебіторська заборгованість за постачання природного газу становить 100254136,70 грн., дебіторська заборгованість за розподіл природного газу становить 137667589,53 грн. Заявник зазначає, що предметом діяльності відповідача є створення, технічне обслуговування і експлуатація газових мереж, споруд, обладнання і приладів для газопостачання природного і скрапленого газу; виконання ремонтів газопроводів, газових приладів і пристроїв, локалізація та ліквідація аварійних ситуацій, тощо, та здійснюючи цю діяльність відповідач зобов'язаний забезпечувати безперебійне та безаварійне надання послуг, утримувати газові мережі, споруди на них, систему газопостачання та газифікації в належному стані, а отже стягнення з відповідача всієї суми заборгованості одночасно в повному обсязі може призвести до скрутного майнового стану відповідача у господарській діяльності, несвоєчасним розрахункам з позивачем за поставлений природний газ та практично робить неможливим вчасне проведення поточних ремонтів газопроводів та споруд на них, що загрожує безпеці газопостачання та створить умови для виникнення непоправних наслідків. Також, відповідач зазначив, що розстрочення виконання рішення дозволить запобігти стабілізувати тяжке становище відповідача та дозволить одночасно поступово сплачувати заборгованість та виконувати функції оператора ГРМ.

Також, заявник зазначає, що затвердження протягом 2014-2015 років НКРЕ (НКРЕКП) економічно необґрунтованих занижених тарифів на розподіл природного газу, зокрема в частині витрат ПАТ "Харківгаз" на виробничо-технологічні витрати та виробничо-технологічні втрати (нормовані втрати газу), внаслідок чого затверджений тариф не покривав економічно обґрунтованих витрат останнього, призвело до суттєвого погіршення фінансово-економічної діяльності товариства, дефіциту коштів для виконання своїх зобов'язань перед кредиторами.

Відповідач зазначає, що має розстрочені зобов'язання, які сумлінно виконує згідно з ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2014 р. у справі № 922/303/14 про розстрочку виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 р. по стягненню з ПАТ "Харківгаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" суми 3400787,59 грн. рівними платежами по 40 485,57 грн.

Крім того, згідно з рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2016 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 р. у справі № 922/2874/16 за позовом ПАТ "Харківгаз" до ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" про стягнення 7 375 403,49 грн. існують відстрочені зобов'язання ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" перед ПАТ "Харківгаз" в сумі 2228421,95 грн., які станом на серпень місяць 2017 р. не виконані.

Як відомо, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути певні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. До того ж, згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими певними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання заявника (відповідача) про розстрочку виконання рішення суду, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду та розстрочення виконання рішення суду у справі № 922/1008/16 в частині стягнення 3% річних в сумі 782913,52 грн., інфляційних втрат в сумі 3079928,81 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 57942,64 грн., що разом становить суму в розмірі 3920784,97 грн. строком на чотири роки з дня набрання рішенням законної сили шляхом щомісячної сплати Публічним акціонерним товариством "ХАРКІВГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до 30 числа кожного місяця рівними частинами по 81683,02 грн. Платіж за останній місяць - складає 81683,03 грн.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення в частині надання розстрочення виконання рішення суду в сумі 3862842,33 грн. на строк 4 роки з щомісячною виплатою зазначеної суми рівними частинами.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, вбачається наступне.

Відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України(яка була чинною на момент прийняття рішення), за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, я кий видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими певними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), достовірність якої підтверджена належними засобами.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 р. зазначено, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Як зазначає відповідач, причиною несвоєчасної оплати ПАТ "Харківгаз" коштів на користь ПАТ "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" є несвоєчасне проведення розрахунків контрагентів ПАТ "Харківгаз" за поставлений природний газ. Так, станом на 30.11.2017 р. дебіторська заборгованість за постачання природного газу становить 98429643,65 грн. в т.ч.: населення, гуртожитки 94150826,34 грн., УПСЗН по пільгах 14233,51 грн., по субсидіях 66624,85 грн. бюджетні організації 53490,54 грн., промислові підприємства 4144468,41 грн. Станом на 29.09.2017 р. дебіторська заборгованість за розподіл природного газу становить 157085224,67 тис. грн. в т.ч.: населення 55092456,78 грн., промислові підприємства 6765326,73 грн., підприємства ТКЕ 95227441,16 грн.

Станом на серпень 2017 р. тільки на виконанні у відділах виконавчої служби перебуває 129 виконавчих проваджень на загальну суму близько 20 млн. грн.

Відповідач, як суб'єкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності (розділ II Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 р. № 201, ст. 23 Закону України "Про ринок природного газу"), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача.

Діяльність з розподілу природного газу здійснюється відповідачем в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на послуги з розподілу природного газу. Так, встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень НКРЕКП відповідно до пункту 7 частини 3 статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 р. № 2467-VІ (діяв до 01.10.2015 р.), ч. 3 та ч. 6 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 р. № 329-VIII (діє з 01.10.2015 р.).

Тариф повинен забезпечувати ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов'язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку (пункт 2.1 регламентуються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженого постановою НКРЕ від 28.07.2011 р. № 1384; п. 1.5, 1.7, 4.1, розділу 5 Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕ від 04.09.2002 р. № 983, Процедура встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженій постановою НКРЕ від 03.04.2013 р. № 369).

Тариф на послуги з транспортування природного газу розраховується за визначеною методикою формулою, яка враховує власні, нормовані виробничо-технічні витрати та втрати природного газу (технічно неминучі збитки). Таким чином, обсяг виробничо-технологічних втрат (витрат) газу безпосередньо впливає на формування тарифу на послуги з транспортування природного газу та відповідно на відпускну ціну природного газу для споживачів.

Наказом Мінпаливенерго України № 664 від 24.09.2014 р. затверджено розмір ВТВ на 2014 рік для ПАТ "Харківгаз" у обсязі 40130,00 тис. куб. м., що на 28693,063 тис. куб. м. менше, ніж передбачено Методиками, обсяг ВТВ занижено на 41,7 %.

Наказом Мінпаливенерго № 122 від 02.03.2015 р. затверджено розмір ВТВ для ПАТ "Харківгаз" у обсязі 36659,00 тис. куб. м., що на 31635,145 тис. куб. м. менше від розрахованих згідно Методик, обсяг ВТВ занижено більш як на 46,3 %.

Вищезазначені обставини підтверджені висновком (сертифікатом) ТПП від 29.03.2016 р. № 394/05.0-4, яким встановлена істотна зміна обставин з 01.05.2014 р., тобто з моменту набрання чинності затверджених для ПАТ "Харківгаз" Міненерговугіллям України розмірів ВТВ та Втр за наявності затвердженого тарифу на транспортування природного газу, який встановлено без урахування розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат, а також з порушенням методик їх розрахунку.

Як зазначає відповідач, обставини, що склалися протягом 2014-2015 років не були усунуті в 2017 році та призвели до істотного погіршення фінансово-економічної діяльності ПАТ "Харківгаз", дефіциту коштів для виконання своїх зобов'язань перед кредиторами, в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що підтверджується балансом з дефіцитом прибутку.

Прибуток отриманий у 2016 р. у розмірі 30,05 млн. повністю направлений на покриття збитків минулих періодів, у тому числі на погашення заборгованості перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В 2016 р. ПАТ "Харківгаз" сплачено по договірним та іншим зобов'язанням на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 160,94 млн. грн.

Отже, в результаті проведення реформування ринку природного газу, ПАТ "Харківгаз" позбавлене права здійснювати постачання природного газу, у зв'язку з чим значно зменшився дохід підприємства, що призводить до неможливості вчасно та в повному обсязі виконувати грошові зобов'язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Ноrnsbу v. Сrеесе), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports оf Judgments аnd Decisions 1997-ІІ). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

Отже, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка/відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Враховуючи зазначені доводи сторін та подані на їх обґрунтування докази, приймаючи до уваги встановлені обставини, що ускладнюють виконання рішення, ступеня виконання рішення, наявність кризових процесів в економіці держави, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив подану відповідачем заяву та розстрочив виконання рішення суду у даній справі строком на 48 місяців, та ін..

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2017 р. по справі № 922/1008/16 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись п. 1 ч. 1. ст. 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2017 р. по справі № 922/1008/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15.01.18 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Пелипенко Н.М.