КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2018 р. Справа№ 911/2208/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Дідиченко М.А.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське»

на рішення Господарського суду Київської області

від 11.10.2017 (повний текс складено 30.10.2017)

у справі № 911/2208/17 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

3) ОСОБА_4

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю «Жоравське» (далі СТОВ «Жоравське)

про визнання недійсним рішення загальних зборів та визнання

недійсними змін до статуту

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі - позивачі) звернулись до Господарського суду Київської області з позовом до СТОВ «Жоравське» про визнання недійсними рішення загальних зборів та змін до статуту. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що ознайомившись з установчими документами товариства (установчим договором та Статутом, зареєстрованими 28.02.2000, зі спірним протоколом загальних зборів №6 від 28.12.2006 та з додатками 2, 3 до нього, а також з зареєстрованим Статутом в новій редакції 19.10.2007) вони дізналися, що спірним рішенням загальних зборів (п. 2 порядку денного) 91 учасника безпідставно виключено зі складу товариства, в тому числі й ОСОБА_5 за №12 (додаток 2 до протоколу зборів), ОСОБА_3 за №13 (додаток 2 до протоколу зборів), ОСОБА_4 за №38 (додаток 2 до протоколу зборів). За твердженнями позивачів, їх виключення зі складу учасників товариства відбулося за відсутності передбачених ст. 64 Закону України «Про господарські товариства» підстав, які б свідчили про систематичне невиконання або неналежне виконання обов'язків перед товариством чи про перешкоджання досягненню цілей останнього. Крім цього, під час проведення спірних загальних зборів було порушено ст. ст. 58, 61 Закону України «Про господарські товариства», а саме, неповідомлено позивачів в установленому порядку про проведення спірних зборів та за відсутності достатніх підстав прийнято рішення про їх виключення зі складу засновників товариства. На переконання позивачів, спірне рішення загальних зборів порушує права та інтереси останніх як учасників товариства на прийняття участі в його управлінні та господарській діяльності, внаслідок чого учасники були позбавлені можливості реалізувати свої корпоративні права, що є підставою для визнання недійсним в судовому порядку спірного рішення загальних зборів.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував на прийняття оспорюваного рішення відповідно до положень Статуту товариства та норм чинного законодавства. Крім цьому, заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі № 911/2208/17 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників СТОВ «Жоравське», оформлене протоколом № 6 від 28.12.2006 року. Визнано недійсними зміни до Статуту СТОВ «Жоравське» (нова редакція) у затвердженій рішенням загальних зборів учасників товариства від 28.12.2006 № 6 редакції, зареєстровані державним реєстратором Яготинської районної державної адміністрації Близнюк Валентиною Олександрівною 19.10.2007 за № 5003296. Стягнуто з СТОВ «Жоравське» на користь ОСОБА_4 3 200, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове про відмову в позові. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, рішення суду побудоване на припущеннях, що загальні збори учасників товариства проведені з формальним порушенням порядку зібрання та про їх результати не повідомлені позивачі та спадкоємці виключених учасників. На переконання апелянта, позивачі були належним чином повідомлені про проведення загальних зборів, адже були присутні як на попередніх зборах 20.11.2006, так і на спірних зборах 28.12.2006, отже достеменно знали про прийняті спірні рішення та про проведення зборів. Крім цього, укладаючи договори оренди з відповідачем та будучи на всіх послідуючих зборах учасників товариства, позивачі знали про зміни, які відбулися ще в 2006 або могли дізнатися про них, скориставшись своїм правом на ознайомлення з зареєстрованими в 2007 році змінами. При думку апелянта, якщо навіть припустити наявність порушень при проведенні загальних зборів, то позивачами пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В судове засідання апеляційної інстанції 18.01.2018 з'явились представники сторін, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю за пропуском строку позовної давності.

Представник позивачів 1, 2 та 3 в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 28.12.2006 відбулись загальні збори учасників СТОВ «Жоравське», на яких було прийнято рішення, оформлені протоколом № 6:

1) вийти із учасників товариства та передати свої частки третій особі - ОСОБА_7 (заяви 294-х учасників про вихід із товариства та передачу своїх часток ОСОБА_7 додаються. Додаток 1);

2) виключити зі учасників товариства 91 чоловіка, в т.ч. 44 за порушення вимог Статуту (список додається. Додаток 2) та список померлих учасників товариства 47 чоловік, які не заявили до спливу 6 місяців про правонаступництво (список додається);

3) зменшити статутний капітал товариства до 252 360, 00 грн.;

4) затвердити Статут, викладення Статуту товариства в новій редакції (додається Додаток 3).

19.10.2007 державним реєстратором Яготинської районної державної адміністрації Близнюк Валентиною Олександрівною здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів відповідача, зареєструвавши Статут СТОВ «Жоравське» в новій редакції за № 5003296.

Відповідно до ст. 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, яке має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про господарські товариства»).

Матеріалами справи встановлено, що на момент проведення загальних зборів згідно ст. 14 Установчого договору (зареєстрованого розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації № 93 від 28.02.2000) учасниками Товариства, які заснували юридичну особу є 385 фізичних осіб, в тому числі й позивачі: ОСОБА_2 за №117 (розмір внеску 4 266,00 грн., частка в статутному фонді - 0,43%, кількість голосів учасника - 0,43), ОСОБА_3 за №118 (розмір внеску 1 418,00 грн., частка в статутному фонді - 0,14%, кількість голосів учасника - 0,14 за), ОСОБА_4 за №341 (розмір внеску 273,00 грн., частка в статутному фонді - 0,03%, кількість голосів учасника - 0,03).

Корпоративні права (ч. 1 ст. 167 ГК України) - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про акціонерні товариства» корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь в товаристві, у встановленому законом порядку. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю згідно ч. 1 ст. 58 згаданого Закону є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Відповідно до п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин» рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Положеннями п.2.14 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України передбачено, що рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України «Про господарські товариства», статтею 35 Закону України «Про акціонерні товариства», статтею 15 Закону України «Про кооперацію».

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої ст.ст. ст. 43, 61 Закону України «Про господарські товариства». Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо ( п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

За приписами ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Відповідно до п. 2.25 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин» обов'язковою умовою повідомлення про скликання загальних зборів юридичної особи є одночасна наявність у такому повідомленні інформації про час, місце проведення зборів та інформації про питання, що будуть винесені на розгляд зборів (порядок денний).

Відсутність в повідомленні про проведення загальних зборів будь-якої з названих складових, як і відсутність самого повідомлення, може бути підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів.

Відповідно до п.9.1 Статуту товариства (зареєстрованого розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації № 93 від 28.02.2000) засідання зборів учасників проводяться не менше одного разу на фінансовий рік.

Засідання зборів учасників згідно п. 9.2 Статуту товариства скликаються головою зборів учасників. Повідомлення про такі збори, дату та місце їх проведення, порядок денний повинні бути вивішені не менше як за 30 днів до дня проведення засідання в людних місцях, де мешкає та працює більшість учасників товариства. Якщо окремі учасники товариства мають інше місце проживання, їм у той же термін направляються письмові повідомлення.

Крім цього, на підставі п. 8.3 Статуту Товариства до виключної компетенції зборів учасників відносяться вирішення питання про затвердження будь-яких змін у Статутному фонді і розмірах часток учасників товариства (п.8.3.6), але згідно з абз. 2 п. 9.6 Статуту товариства розгляд питання, зазначеного в п.п. 8.3.1, 8.3.3, 8.3.6 та 8.3.20 Статуту товариства вважатимуться чинними за умови присутності усіх учасників товариства.

Оскільки 28.12.2006 на загальних зборах присутніх учасників товариства було всього 253 чол. (65,7 %) із 385 чол. (100%), позивачі стверджують про порушення відповідачем вимог абзацу 2 п. 9.6 Статуту товариства при скликанні та проведенні спірних зборів учасників товариства.

Крім цього, за твердженнями позивачів, оскільки вони не були своєчасно та належним чином повідомлені про проведення спірних загальних зборів та про прийняте рішення, а також в кінці кожного року за свій земельний пай одержували від товариства або сільськогосподарську продукцію, або грошові кошти, були присутні й на деяких наступних зборах (крім 28.12.2006), відтак вважали себе повноправними учасниками товариства.

Заперечуючи проти вищенаведених доводів позивачів, відповідач зазначив про належне повідомлення учасників про проведення 28.12.2006 спірних загальних зборів та прийняття зборами рішення відповідно до п. 9.6 Статуту більшістю присутніх при кворумі 60 і більше відсотків учасників. За твердженнями відповідача, 20.11.2006 відбулися загальні збори учасників СТОВ «Жоравське», на яких було прийнято рішення про шляхи подолання кризового стану, а саме залучення інвестора, який покриє борги товариства, та передачу йому своїх часток усіма учасниками. Саме на цих зборах було прийнято рішення про виключення учасників, які не виконають згадане рішення. На переконання відповідача, позивачі були присутні як на попередніх зборах 20.11.2006, так і на спірних зборах 28.12.2006. Оголошення про проведення спірних загальних зборів, призначених на 28.12.2006 та результати таких зборів, були вивішені у людних місцях, як це вимагається ст.9.2 Статуту, про що свідчить явка учасників зборів.

Однак, відповідачем (апелянтом) не надано суду жодних доказів розміщення відповідного оголошення взагалі, і зокрема, таким чином, щоб гарантовано забезпечити обізнаність всіх учасників про проведення загальних зборів.

Посилання відповідача на те, що всі учасники знали про проведення загальних зборів, про що свідчить їх явка, критично оцінюється судом, оскільки не доводить обізнаності всіх учасників товариства, в тому числі й позивачів про це в передбаченому Статутом товариства порядку. Крім цього, з оспорюваного рішення видно, що з 385 чоловік, на спірних загальних зборах були присутні лише 253 чоловіки.

Таким чином, відповідачем не доведено дотримання порядку скликання і проведення спірних загальних зборів, на яких позивачі були відсутні і не були обізнані з прийнятими рішеннями, отже враховуючи, що на спірних загальних зборах приймалось рішення про виключення позивачів, не повідомлених про проведення загальних зборів. наявні підстави для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Також як на підставу визнання недійсним оспорюваного рішення загальних зборів позивачі посилаються на відсутність підстав для їх виключення зі складу учасників Товариства згідно ст. 64 Закону України «Про господарські товариства», які б свідчили про систематичне невиконання або неналежне виконання обов'язків перед товариством чи про перешкоджання досягненню цілей товариства.

Так, в силу ч. 3 ст. 100 ЦК України учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених установчими документами або законом, може бути виключений з товариства.

За приписами ст. 64 Закону України «Про господарські товариства» учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере.

Учасники товариства зобов'язані: додержуватися установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства; виконувати свої зобов'язання перед товариством, в тому числі і пов'язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами; не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства; нести інші обов'язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами (ст. 11 згаданого Закону та ст. 117 ЦК України).

При цьому, у рішенні про виключення учасника з господарського товариства повинно бути обґрунтовано причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов'язків стали підставою виключення учасника з товариства, в чому саме полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов'язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства.

У вирішенні спорів, пов'язаних з виключенням учасника з товариства, необхідно дослідити всі обставини, пов'язані з виключенням учасника з товариства, дати оцінку його поведінці, встановити наявність негативних для товариства наслідків в зв'язку з діями (бездіяльністю учасника). Необхідно встановити причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) учасника товариства та негативними наслідками для товариства, а також дослідити мотиви поведінки учасника, форму вини тощо. Вирішуючи питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства, необхідно встановити, що поведінка учасника суттєво ускладнила діяльність товариства чи зробила її практично неможливою (пункт 29 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

Одним із гарантованих прав учасника товариства є його участь в управлінні товариством через діяльність у вищому органі товариства - загальних зборах. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому статутом порядку є грубим порушенням його прав, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними. Неповідомлення учасника товариства про скликання й проведення загальних зборів, на яких його виключено з учасників товариства, є безумовним порушенням прав приписів ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 02.09.2014 у справі № 3-39гс14).

Положеннями п. 4.24 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» визначено, що під час вирішення спорів, пов'язаних з виключенням учасників з господарських товариств, господарським судам слід враховувати, що прийняття рішення про виключення учасника з господарського товариства законом віднесено до компетенції загальних зборів учасників цих товариств, а не суду. Виключення учасника з товариства судом є втручанням у господарську діяльність товариства, а тому суд не має права брати на себе функції органів управління товариством; суд перевіряє обґрунтованість та законність прийняття рішення про виключення учасника у разі подання ним позову про визнання такого рішення недійсним.

В рішенні загальних зборів про виключення учасника з господарського товариства повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов'язків стали підставою для виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов'язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджав досягненню цілей товариства. Відсутність відповідних відомостей в рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним за позовом такого учасника.

Під час вирішення питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства необхідно встановити, що поведінка учасника суттєво ускладнила діяльність товариства чи зробила її практично неможливою.

Господарські суди повинні перевірити фактичні обставини, які були підставою для виключення учасника товариства, а також дослідити питання щодо дотримання вимог законодавства та установчих документів під час скликання та проведення відповідних загальних зборів.

Як вбачається зі змісту спірного рішення загальних зборів товариства, оформленого Протоколом № 6 від 28.12.2006, позивачів виключено зі складу учасників Товариства за порушення вимог Статуту.

Проте зазначене в спірному рішенні загальних зборів твердження про порушення вимог Статуту не обґрунтоване жодними фактичними обставинами, тому є безпідставним і не може бути підставою для виключення позивачів з учасників товариства.

Як з'ясувалось в ході розгляду спору з наданих відповідачем пояснень, фактичною причиною виключення позивачів було невиконання ними прийнятого 20.11.2006 на загальних зборах учасників СТОВ «Жоравське» рішення про шляхи подолання кризового стану, а саме залучення інвестора, який покрив би борги товариства та передачу йому своїх часток усіма учасниками. Таким чином, позивачів фактично виключено з учасників товариства в зв'язку з не передачею ними своїх часток інвестору, що суперечить суті корпоративних прав, адже порушує принцип вільного волевиявлення та виконання відповідного обов'язку й в будь-якому випадку спрямовано на позбавлення позивачів їх корпоративних прав.

Оскільки здійснення корпоративних прав відноситься до особистих немайнових прав і відбувається за власним волевиявленням особи, позивачі не могли бути примушені до відчуження своїх часток.

З огляду на наведене, виключення позивачів зі складу учасників товариства відбулося з порушенням вимог ст. 64 Закону України «Про господарські товариства», тим більше, що факт невиконання або виконання неналежним чином статутних обов'язків позивачів, як і вчинення ними перешкод в досягненні цілей товариства жодними доказами не доведено, матеріали справи таких доказів не містять й в протоколі загальних зборів посилання на них відсутні.

В свою чергу наведене є достатньою підставою для визнання оспорюваного рішення загальних зборів недійсним, оскільки виключення позивачів зі складу учасників товариства було безпідставним та необґрунтованим тощо.

Таким чином, рішення загальних зборів учасників СТОВ «Жоравське», оформлені протоколом № 6 від 28.12.2006, є незаконними в зв'язку із порушенням порядку скликання зборів та безпідставністю виключення позивачів зі складу учасників товариства, що також спростовує наявність підстав для перерозподілу часток і внесення змін до Статуту.

Як вище згадувалось, під час судового розгляду справи місцевим судом, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачами позовних вимог.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність на підставі ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Позовна давність не поширюється (ч. ст. 268 ЦК України) на вимогу, яка випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 100 ЦК України право участі в товаристві є особистим немайновим правом і не може передаватися іншій особі. Види особистих немайнових прав визначено ст. 270 цього Кодексу.

Положеннями ст. 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав, вона володіє ними довічно.

Водночас, в частині 1 ст.100 ЦК України йдеться про загальне право фізичної особи брати участь у товариствах. Наслідком реалізації свого права участі фізичної особи у товаристві є набуття відповідних корпоративних прав.

Корпоративні права (ч. 1 ст. 167 ГК України) - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, які включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, право, про захист якого позивачами пред'явлено позовну вимогу, не є немайновим в розумінні ст. 269 ЦК України та ст. 167 ГК України..

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові пленуму від 25.02.2016№ 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» (п. 2.37.), в якій роз'яснено, що права учасника товариства, які випливають з права його участі у цьому товаристві, не є особистими немайновими правами у розумінні ст. 100 ЦК України. Отже, під час вирішення питання про застосування позовної давності до вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства немає підстав для застосування частини першої ст. 100 ЦК України у поєднанні з пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК України. До таких вимог необхідно застосовувати загальну позовну давність.

Позовна давність на підставі ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (п. 2.2 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - постанова пленуму № 10).

З огляду на наведене, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові в зв'язку із спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, позивачі не були належним чином повідомлені про проведення спірних загальних зборів, а в подальшому й про прийняте рішення.

Водночас, з огляду на те, що в кінці кожного року позивачі за свій земельний пай одержували від товариства або сільськогосподарську продукцію, або грошові кошти, та були присутні на деяких наступних зборах (крім 28.12.2006), у них не було підстав для сумнівів щодо перебування у складі товариства та припущень про їх можливе виключення в 2006 році.

Оскільки позивачі своєчасно не могли довідатись про проведення спірних загальних зборів і про прийняте рішення, за приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності почався від дня, коли позивачі довідалися про існування спірного рішення загальних зборів в 2017, а тому строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду ними не пропущено.

Тому апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про законність та обґрунтованість вимог вимоги позивачів про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників СТОВ «Жоравське», оформленого протоколом № 6 від 28.12.2006, які доведено належними та допустимими доказами, відтак є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» у разі якщо предметом спору є визнання недійсним рішення загальних зборів учасників (акціонерів) господарського товариства, а вимога до суб'єкта владних повноважень є похідною (зокрема, про державну реєстрацію припинення юридичної особи), такий спір є підвідомчим (підсудним) господарським судам.

Таким чином, оскільки рішення загальних зборів учасників СТОВ «Жоравське», оформлене протоколом № 6 від 28.12.2006, визнано недійсним під час розгляду даного спору, й таке рішення було підставою для внесення відповідних реєстраційних записів, з метою відновлення порушених прав позивачів та усунення наслідків, спричинених незаконним рішенням, підлягає задоволенню й похідна позовна вимога про визнання недійсними змін до Статуту СТОВ «Жоравське» (нова редакція) у редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників товариства від 28.12.2006 №6, зареєстрованих державним реєстратором Яготинської районної державної адміністрації Близнюк Валентиною Олександрівною 19.10.2007 за № 5003296.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2017 у справі № 911/2208/17 - без змін.

Матеріали справи № 911/2208/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.01.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Сітайло