ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2018 р. Справа № 925/794/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі судового засідання Кладько А.С.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (вх.№3708 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.10.2017 у справі №925/794/17, ухвалене суддею Іванко Л.А. у приміщенні господарського суду Полтавської області, час ухвалення судового рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 31.10.2017,

за позовом фізичної особи-підприємця Бурлаки Володимира Васильовича, с. Тальянки, Тальнівський район, Черкаська обл.

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" в особі Уманської філії, м. Червонозаводське, Полтавська обл.

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець Бурлака В.В. звернувся до місцевого господарського суду Черкаської області з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" 58 082, 36грн за договором про надання послуг №УФ-сг-11/07/13-Б від 11.07.2013; також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що умови договору зі сторони позивача, який є виконавцем по договору, виконані в повному обсязі, про що свідчить підписання 04.09.2013 сторонами у справі акту виконаних робіт; згідно акту виконаних робіт відповідач (замовник по договору) мав сплатити позивачу 95 510, 00грн, проте, відповідачем сплачено на рахунок позивача лише 60 510, 00грн, отже розмір заборгованості становить 35 000, 00грн, які підлягають стягненню на користь позивача; позивачем також нараховані інфляційні на суму заборгованості за період 2015 рік - квітень 2017 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.07.2017 замінено неналежного відповідача у справі - Уманську філію ПАТ "Райз-Максимко" на належного відповідача - ПАТ "Райз-Максимко" в особі його Уманської філії.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 30.08.2017 надіслано матеріали справи №925/794/17 за підсудністю до господарського суду Полтавської області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.10.2017 у справі №925/794/17 (суддя Іванко Л.А.) позов задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" в особі Уманської філії на користь фізичної особи-підприємця Бурлаки В.В. 35 000, 00грн боргу, 23 082, 36грн інфляційних та 1 600, 00грн витрат по сплаті судового збору; в іншій частині - у позові відмовлено.

Як зазначено у рішенні місцевого господарського суду, наявним у матеріалах справи актом виконання робіт підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором; вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 35 000, 00грн є обґрунтованою; судом здійснено перевірку нарахування позивачем інфляційних, що обґрунтовано становлять 23 082, 36грн; щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відхилення поданої заяви з огляду на те, що строк позовної давності переривався у зв'язку зі здійсненням відповідачем часткових оплат, остання оплата була здійснена відповідачем 06.08.2014, отже, з цієї дати має рахуватись строк позовної давності, позовна заява була подана позивачем 30.06.2017, тобто, у межах строку позовної давності. Місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки у матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт адвокатом та докази їх оплати позивачем.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Райз-Максимко" звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з відповідача на користь апелянта судовий збір.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує спливом позовної давності звернення позивачем до суду, оскільки акт виконаних робіт був підписаний сторонами у справі 04.09.2013, за умовами договору замовник мав сплатити виконавцю за надані ним послуги до 25.09.2013, відтак, на думку апелянта, 25.09.2013 є початком строку, коли позивач дізнався, що його право на оплату наданих ним послуг порушено; крім того, як вказує апелянт ухвалою господарського суду від 14.05.2014 вже було порушено провадження у справі №925/806/14 за позовом ФОП Бурлака В.В. до Уманської філії Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг №УФ-сг-11/07/13-Б від 11.07.2013, проте, ухвалою суду від 11.09.2014 позов залишено без розгляду, що не зупиняє перебігу позовної давності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 11.01.2018.

02.01.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№19), в якому позивач зазначає, що перебіг строку позовної давності розпочинається з серпня 2014 року, коли відповідачем було здійснено останній платіж за надані позивачем послуги; просить апеляційну скаргу відхилити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін, стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу та витрати на пальне для проїзду з с. Тальянки Черкаської обл. в м. Полтава; просить здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

10.01.2018 засобами електронного зв'язку з електронної адреси надійшло клопотання за підписом представника відповідача (вх.ел.пошта №42) про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що представник відповідача перебуває у відпустці.

Харківським апеляційним господарським судом складено акт №13-42/19 від 10.01.2018 про те, що електронний лист не оформлений в установленому порядку (п. 1.5.4. Інструкції з діловодства в господарських судах України), а саме лист не засвідчено електронним цифровим підписом; користувачеві надіслано повідомлення про те, що документи отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису не належать до офіційних та запропоновано надіслати документ у встановленому порядку або оригінал документа в паперовій формі.

Проте, відповідачем не було подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у встановленому порядку.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.01.2018, у зв'язку з лікарняним судді Плахова О.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

Сторони своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, у судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 11.01.2018 представники позивача та відповідача не з'явились, хоча сторони були належним чином завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (т.2 а.с.55-57).

Судова колегія зазначає, що 15.12.2017 набрав чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до пункту 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, розгляд господарськими судами справ здійснюється за правилами Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено до дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 цієї статті визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, сторони про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.2 а.с.55-57), позивачем повідомлено про розгляд справи без його участі, а відповідачем у встановленому порядку не повідомлено про причини неявки його представника у судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Колегія суддів залишає без розгляду клопотання про відкладення розгляду справи, надіслане засобами електронного зв'язку, оскільки як зазначено вище, електронний лист не оформлений в установленому порядку, зокрема, визначеного Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронний цифровий підпис", п. 1.5.4. Інструкції з діловодства в господарських судах України, відповідно до положень яких, електронний документ має бути засвідчено електронним цифровим підписом; про відсутність засвідчення клопотання про відкладення розгляду справи електронним цифровим підписом відповідача Харківським апеляційним господарським судом складено акт.

Відтак, подане клопотання не підлягає розгляду, а відповідачем не надіслано іншого клопотання про відкладення розгляду справи у встановленому порядку.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.07.2013 між Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (замовник) та фізичною особою-підприємцем Бурлака Володимиром Васильовичем (виконавець) укладено договір про надання послуг №УФ-сг-11/07/13-Б (надалі - Договір) (т.1 а.с.9-10), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати замовнику визначені в пункті 1.2 Договору послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур на площах замовника методом прямого комбайнування, у відповідності з агротехнічними вимогами, а замовник зобов'язався прийняти фактично надані послуги та сплатити їх вартість на умовах, визначених Договором.

Згідно пункту 2.3. Договору, замовник зобов'язаний приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання Актів, якщо надані послуги відповідають умовам Договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим Договором.

В пункті 3.1. Договору передбачено, що здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформляються Актами, які підписуються повноважними представниками сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного надання послуг.

Відповідно до пункту 3.4 Договору, за фактично надані виконавцем послуги, передбачені даним договором, замовник виплачує виконавцю грошові кошти в безготівковій формі, перераховуючи їх на поточний рахунок виконавця на підставі підписаного Акту протягом 20 (двадцяти) днів з моменту підписання акту.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін; строк Договору закінчується 31.12.2013, закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що свої зобов'язання за Договором позивач виконав належним чином, про що свідчить підписаний та скріплений печатками позивача та Уманської філії ПрАТ "Райз-Максимко" акт виконання робіт від 04.09.2013 на загальну суму 95 510, 00грн (т.1 а.с.11).

Згідно матеріалів справи, на рахунок позивача від Уманської філії ПрАТ "Райз-Максимко" частково було оплачено грошові кошти за надані позивачем послуги, а саме 13.05.2014 - 15 000, 00грн, 04.06.2014 - 10 000, 00грн, 29.07.2014 -10 000, 00грн, 31.07.2014 - 10 510, 00грн, 06.08.2014 - 15 000, 00грн.

Таким чином, станом на 06.08.2014 відповідачем сплачено на рахунок позивача лише 60 510, 00грн, відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 35 000, 00грн.

Зазначені обставини відповідачем не спростовуються.

Відповідно до Положення про Уманську філію ПрАТ "Райз-Максимко" (т.1 а.с.33-35), Уманська філія є відокремленим підрозділом ПрАТ "Райз-Максимко"; філія не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом юрособи.

Відповідно до пункту 4.5. Положення, відповідальність за усіма зобов'язаннями, що виникли у зв'язку з діяльністю філії, несе юридична особа.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( стаття 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором, акт виконання робіт підписаний сторонами у справі 04.09.2013, отже, за умовами Договору відповідач мав сплатити позивачу грошові кошти в сумі 95 510, 00грн у строк протягом 20 днів з моменту підписання акту, проте, оплата була здійснена відповідачем частково у період з 13.05.2014 по 06.08.2014, а саме в сумі 60 510, 00грн, хоча умовами Договору не було передбачено оплати частинами.

Відповідач не заперечує проти факту отримання наданих позивачем послуг, часткової оплати у розмірі 60 510, 00грн та розміру заборгованості перед позивачем в сумі 35 000, 00грн.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача про стягнення заборгованості за Договором в сумі 35 000, 00грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позовну заяву, поданому суду першої інстанції, заявлено про застосування строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами 1, 3 статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.09.2013 сторонами у справі був підписаний акт виконаних робіт, отже, за умовами Договору відповідач мав сплатити позивачу грошові кошти в сумі 95 510, 00грн у строк протягом 20 днів з моменту підписання акту, відтак, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності починається на наступний день після спливу 20-денного строку сплати відповідачем грошових коштів.

Разом з тим, оплата була здійснена відповідачем частково декількома платежами, а саме 13.05.2014, 04.06.2014, 29.07.2014, 31.07.2014, 06.08.2014, тобто в день, коли позивачем здійснювалась часткова оплата суми боргу, перебіг позовної давності переривався та розпочинався заново.

Останні платежі за надані позивачем послуги були здійснені відповідачем 06.08.2014 (т.1 а.с.15), отже, з цієї дати (06.08.2014) строк позовної давності розпочався заново.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що перебіг позовної давності у спірних правовідносинах починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (з 01.08.2014), оскільки такий висновок місцевого господарського суду не відповідає обставинам справи, проте, це не вплинуло на вірне встановлення судом першої інстанції початку перебігу строку позовної давності після його переривання та вірно встановлено, що строк позовної давності 06.08.2014 розпочався заново.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У даному випадку строк позовної давності за вимогами ФОП Бурлака В.В. закінчився б 06.08.2017, проте, як вбачається із матеріалів справи, позовна заява була подана позивачем та зареєстрована судом 30.06.2017, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, з огляду на те, що строк позовної давності щодо позовних вимог у даній справі переривався внаслідок здійснення відповідачем часткових оплат та розпочався 06.08.2014 заново, заява відповідача про застосування строку позовної давності обґрунтовано відхилена місцевим господарським судом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковими доводи апелянта, що 25.09.2013 є початком перебігу строку позовної давності, оскільки як зазначено вище, строк позовної давності щодо позовних вимог у даній справі переривався внаслідок здійснення відповідачем часткових оплат та розпочався 06.08.2014 заново.

Як вказує апелянт, ухвалою господарського суду від 14.05.2014 вже було порушено провадження у справі №925/806/14 за позовом ФОП Бурлака В.В. до Уманської філії Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг №УФ-сг-11/07/13-Б від 11.07.2013, проте, ухвалою суду від 11.09.2014 позов залишено без розгляду.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, що залишення господарським судом позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності, проте, обставини звернення позивача з позовом про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг №УФ-сг-11/07/13-Б від 11.07.2013 до суду та залишення позову ФОП Бурлака В.В. ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.09.2014 у справі №925/806/14 без розгляду не впливає на початок перебігу строку позовної давності з 06.08.2014 у спірних правовідносинах.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг підтверджується матеріалами справи.

З урахування вимог статті 625 Цивільного кодексу України, позивач має право на нарахування інфляційних за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних на суму боргу, судова колегія вважає, що розрахунок не протирічить вимогам законодавства, а вимоги позивача про стягнення інфляційних в сумі 23 082, 36грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1 600, 00грн, пов'язаних зі сплатою судового збору, та відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За банківською квитанцією №31 від 14.06.2017 позивачем сплачено 1 600, 00грн судового збору; відшкодування даних витрат позивача відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.1.2017) обґрунтовано покладено місцевим господарським судом на відповідача.

Щодо витрат позивача, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, то відшкодування цих витрат може бути здійснено господарським судом за наявності документального підтвердження витрат.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 25.04.2017 між позивачем та адвокатом укладено договір про надання юридичних послуг, пунктом 2.2 якого передбачено обов"язок замовника оплатити послуги адвоката шляхом передоплати відповідно до домовленості в сумі передоплати 3 000, 00грн, а при участі адвоката в суді першої інстанції дана оплата додатково встановлюється за кожний судодень з розрахунку 480, 00грн за одну годину за актом виконаних робіт.

У матеріалах справи відсутній підписаний позивачем та адвокатом акт виконаних робіт та докази оплати послуг адвоката позивачем, відтак, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено позивачу в частині вимог про стягнення з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 26.10.2017 у справі №925/794/17 слід залишити без змін.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 2 540, 00грн та витрати на пальне для проїзду з с. Тальянки Черкаської обл. в м. Полтава в сумі 1 588, 70грн, зазначеної у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Проте, позивачем не надано доказів оплати послуг адвоката позивачем.

З огляду на те, що відшкодування витрат позивача, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, може бути здійснено господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, які позивачем не були надані апеляційному господарському суду, вимоги позивача про стягнення з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 2 540, 00грн задоволенню не підлягають.

Щодо витрат позивача на пальне для проїзду з с. Тальянки Черкаської обл. в м. Полтава в сумі 1 588, 70грн, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається із наданих позивачем чеків, дані витрати були понесені позивачем 05.10.2017 для проїзду в судове засідання, що відбулось 05.10.2017 у приміщенні господарського суду Полтавської області, в якому позивач був присутній особисто.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається із матеріалів справи, вимога позивача щодо відшкодування витрат на пальне для проїзду з с. Тальянки Черкаської обл. в м. Полтава в сумі 1 588, 70грн не була заявлена в суді першої інстанції та докази в обґрунтування понесених позивачем даних витрат не були подані суду першої інстанції.

Позивач не наводить жодних обґрунтувань неможливості їх подання до суду першої інстанції, відтак, дані докази не приймаються апеляційним господарським судом та відповідно, вимога позивача щодо відшкодування понесених ним витрат на пальне для проїзду задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст 269, 275, 276, 282, п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.10.2017 у справі №925/794/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15.01.2018

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Шутенко І.А.