УХВАЛА

18.01.2018Справа № 910/17002/16
За скаргою: товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестменеджмент"

на дії: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/17002/16

за заявою публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

про видачу наказу на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 22.08.2016 у справі №47/16 за позовом публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестменеджмент" про стягнення заборгованості,

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представник згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2013 р. задоволено заяву ПАТ «СБЕРБАНК» про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22.08.2016 у справі № 47/16, яким задоволено позов та стягнуто з ТОВ «ІНВЕСТМЕНЕДЖМЕНТ» (відповідач) заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/07/КЛ-КБ від 12.07.2013 (далі - Кредитний договір) в загальному розмірі 548 939 900,69 грн.

Господарським судом міста Києва видано наказ від 21.03.2017 р №910/17002/16 на примусове виконання рішення.

До Господарського суду міста Києва надійшла скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті Менеджмент» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича, у якій скаржник просить:

- Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України що полягали у описі та арешті майна товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент» () в межах і в обсязі іншому, ніж зазначено у реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зведеному виконавчому провадженні ВП №55384345.

- Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України що полягали у описі та арешті майна Приватного підприємства «Щасливе дитинство» () у зведеному виконавчому провадженні ВП №55384345.

- Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка про опис та арешт майна (коштів) майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент» () за адресою Херсонська обл., м. Херсон, вул. Суворова 12 від 19.12.2017 у зведеному виконавчому провадженні ВП №55384345.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилався на неправомірність дій державних виконавців щодо накладення арешту на рухоме майно, яке станом на момент вчинення виконавчих дій не належало боржнику. Одночасно, скаржником зауважено про порушення державним виконавцем вимог чинного законодавства при винесенні постанови про опис та арешт майна, яка за твердженням скаржника була складена не під час вчинення виконавчих дій.

Ухвалою від 10.01.2018 р. розгляд скарги було призначено на 18.01.2018 р.

Представником стягувача було подано заперечення на скаргу ТОВ «Інвестменеджмент», у яких останній зазначає, що скаржником не доведено здійснення державним виконавцем опису майна, що не належало боржнику; державний виконавець в достатньому обсязі здійснив ідентифікацію описаного майна.

Розглянувши подану скаргу, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

11.12.2017 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 55360993 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент» () на користь ПАТ «Сбербанк» () заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/07/КЛ-КБ від 12.07.2013 на загальну суму 548 939 900 грн. 69 коп.

11.12.2017 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 55360993 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент» () на користь ПАТ «Сбербанк» () заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/07/КЛ-КБ від 12.07.2013 на загальну суму 548 939 900 грн. 69 коп.

У постанові від 13.12.2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції постановлено об'єднати виконавчі № 55360993 та № 55361094 у зведене виконавче провадження № 55384345.

19.12.2017 р. Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника майна боржника (ТОВ «Інвестменеджмент», ) в рамках виконавчого провадження ВП №55360993. Згідно зазначеної постанови державного виконавця, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою Херсонська обл., м. Херсон, вул. Суворова, 12, та виявлено майно боржника, на яке необхідно накласти арешт.

До переліку описаного та арештованого майна, серед іншого, увійшло майно, а саме касовий бокс_02, касовий бокс 0З та касовий бокс_04, яке, за твердженням скаржника, знаходиться у приватній власності ПП «Щасливе дитинство», на підтвердження чого скаржником надано копію договору поставки № 39 від « 04» грудня 2017 року та видаткової накладної №0312 від « 04» грудня 2017 року.

За приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 означеної статті та ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено право державного виконавця здійснити накладення арешту на майно боржника та визначено строки вчинення таких дій.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно зі ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до пункту «а» ч.1 ст.341 ГПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

За приписами ч.ч.2, 3 ст.343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зміст наведених норм вказує на те, що право на подання скарги на дії державного виконавця та можливість її задоволення пов'язуються законодавцем саме з наявністю факту порушення прав та законних інтересів заявника. При цьому заявник повинен обґрунтувати наявність, а суд встановити наявність або відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів скаржника.

Під порушеним правом слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або припинилося. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, скаржником не доведено, а судом не встановлено обставин порушення його прав внаслідок накладення арешту на майно - касовий бокс_02, касовий бокс_03 та касовий бокс_04, які, за твердженнями скаржника, належать на праві власності іншій особі - Приватному підприємству «Щасливе дитинство» на підставі договору поставки № 39 від « 04» грудня 2017 року.

Суд звертає увагу, що згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, приватне підприємства «Щасливе дитинство» у разі наявності права власності на арештоване майно має право самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав. При цьому, скаржник не наділений правом на звернення до суду за захистом прав чи інтересів третіх осіб. Посилання скаржника на те, що внаслідок реалізації вказаного майна (касових боксів) фактично буде відчужено майно, яке належало не боржнику, а іншій особі, не вказує на порушення безпосередньо прав та законних інтересів скаржника.

Посилання скаржника на понесення в майбутньому витрат у більшому розмірі для здійснення оцінки арештованого майна, частина з якого не належить скаржнику, не може бути підставою для задоволення даної скарги та скасування постанови про опис та арешт майна, оскільки ґрунтуються на припущеннях скаржника; наразі державним виконавцем не виносилася постанова про призначення суб'єкта оціночної діяльності, розподіл витрат на здійснення реалізації арештованого майна не здійснювався, скаржник жодних доказів понесення витрат у більшому розмірі на час розгляду даної скарги не надав.

Стосовно доводів скаржника щодо порушення порядку опису майна суд зазначає наступне.

Згідно з ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов'язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Згідно п.10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом №512/5 від 02.04.2012р. Міністерства юстиції України, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання; відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз'яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі. Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Наведені норми визначають порядок опису та арешту майна. Наведений у вказаних нормах перелік даних, що підлягають зазначенню державним виконавцем щодо майна, що описується, є загальним та може варіюватися в залежності від типу та характеристик описуваного майна. Відтак, державний виконавець, описуючи майно, повинен вказати в постанові ту інформацію, яка є необхідна для конкретного виду майна.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що державним виконавцем було зазначено інформацію в обсязі, достатньому для ідентифікації описаного майна. Зазначення року випуску та ступеня зношеності касових боксів не є обов'язковим, виходячи з характеристик такого майна, зазначення ступеня зношення можливе лише у випадку встановлення такого, при цьому державний виконавець не є уповноваженою особою на надання оцінки щодо ступеня фізичного зносу майна. Відтак, зазначення таких даних державним виконавцем під час опису майна ґрунтувалося б на суб'єктивній думці державного виконавця, що, на думку суду, є виходом за межі повноважень, якими наділений державний виконавець.

Щодо твердження скаржника про порушення державним виконавцем порядку складення постанови в частині складення її не за місцем вчинення виконавчих дій, про що, на думку скаржника, свідчить складення постанови машинописним текстом, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» не зобов'язує державного виконавця складати документи виконавчого провадження у рукописному вигляді. Державний виконавець не позбавлений права використовувати офісну техніку при вчиненні ним виконавчих дій.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження (надалі - Положення) затверджено Наказом Міністерства юстиції від 05.08.2016 № 2432/5.

Згідно з п. 2 розділу 1 Положення автоматизована система виконавчого провадження (далі - система) - комп'ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно з п. 4 розділу 4 Положення постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в системі забороняється.

Таким чином, законодавство покладає на державного виконавця обов'язок складання документів виконавчого провадження у автоматизованій системі, що у свою чергу передбачає виготовлення таких документів машинодруком. Відтак, доводи скаржника є суб'єктивною думкою останнього, яка не підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч.3 ст.343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Скаржником у скарзі не наведено, а судом не встановлено, які саме законні права та охоронювані законом інтереси заявника порушені, а його доводи та міркування не підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості вимог скаржника та відсутності підстав для задоволення скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті Менеджмент» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 342-343, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестменеджмент" - відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту її оголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення повного тексту ухвали: 22.01.2018