ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р.Справа № 915/1110/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя: В.В.Лашин

судді: В.І Жеков,

Т.А. Величко

При секретарі А.В. Безпалюку

За участю:

Від прокуратури - Коломійчук І.О.

Арбітражний керуючий Шульга Д.Л.

Інші представники учасників провадження в судове засідання не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Вітовського відділення Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 23.02.2017 року

у справі № 915/1110/16

за заявою боржника Фермерського господарства "Таніра"

про банкрутство

суддя суду першої інстанції: Ткаченко О.В.

час та місце ухвалення судового рішення: 23.02.2017 р., м. Миколаїв, вул. Адміральська,22, господарський суд Миколаївської області, каб .№921

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 р. за порушено провадження у справі про банкрутство фермерського господарства «Таніра» (у наступному за текстом - ФГ «Таніра») в порядку статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Миколаївської області від 15.11.2016 р. боржника визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії Шульгу Д.Л.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року (суддя Ткаченко О.В.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута; ФГ «Таніра» вирішено ліквідувати; повноваження ліквідатора та провадження у справі припинені.

Не погоджуючись з цією ухвалою, Перший заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Вітовського відділення Баштанскої об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Миколаївській області в апеляційній скарзі просить її скасувати, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки провадження у справі про банкрутство ФГ «Таніра» здійснювалося без урахування особливостей організаційно-правової форми боржника як фермерського господарства. Також скаржник зазначає про порушення ФГ «Таніра» порядку добровільної ліквідації, передбаченої статтями 105, 110, 111 ЦК України.

В відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор боржника Арбітражний керуючий Шульга Д.Л. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

В судовому засіданні учасників провадження повідомлено що апеляційний розгляд справи проводиться за правилами передбаченими редакцією Господарського процесуального кодексу України що набрала чинності 15.12.2017.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України справи про банкрутство розглядаються у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

У відповідності до абз. 16 ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (конкурсні кредитори та боржник), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

При цьому, вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Одночасно з цим, статтею першою названого Закону, а також ч. 1 ст. 210 Господарського кодексу України визначено, що кредиторами неплатоспроможних боржників є юридичні або фізичні особи, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Статтею 55 Конституції України унормовано, що кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Основного Закону України встановлюють серед основних засад судочинства, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та лише у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення міститься й у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 3.6.3 рішення від 20.01.2016 р. (справа № 1-15/2016) зазначив, що особі має бути гарантовано право на перегляд її справи судом апеляційної інстанції. Після апеляційного розгляду справи сторони судового процесу можуть бути наділені правом оскаржити судові рішення першої та апеляційної інстанцій до суду касаційної інстанції у випадках, визначених законом, що сприятиме забезпеченню реалізації принципу верховенства права.

Приписами ч.2 ст. 255 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У пункті 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 7 роз'яснено, що у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

У відповідності до вимог статтей 19-1, 20 Податкового кодексу України органи податкової служби здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів; проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних санкцій за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; вживають заходів до виявлення, аналізу і перевірки фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, тощо.

Імперативними приписами ч. 7 ст. 111 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку. До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Необхідність подання відповідних документів в добровільній процедурі ліквідації прямо передбачена законодавством та має безумовний характер (постанова Вищого господарського суду України від 15 листопада 2017 року у справі № 905/94/17).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів дотримання ФГ «Таніра» при здійсненні процедури добровільної ліквідації вимог ч. 7 ст. 111 ЦК України, це позбавило орган податкової служби реальної можливості здійснити обов'язкові дії, передбачені законом та покладені на нього повноваження: провести згідно до статті 78 Податкового кодексу України перевірку, провести аналіз фінансової діяльності господарства на предмет вчинення незаконної діяльності, а також визначити обсяг податкових зобов'язань ФГ «Таніра».

В подальшому орган податкової служби ухилився від оскарження судових рішень місцевого господарського суду як щодо визнання боржника банкрутом, так й стосовно його ліквідації.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 статті 24 зазначеного Закону передбачено право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в господарській справі прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників регіональних прокуратур.

У даному випадку ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та припинення провадження у справі оскаржується Першим заступником керівника прокуратури Миколаївської області, що узгоджується із приписами наведеного Закону.

Можливість апеляційного оскарження у справі про банкрутство судових рішень органом податкової служби та прокурором викладена у постановах Вищого господарського суду України від 20.07.2016 р. у справі № 927/177/16, від 07.02.2017 р. у справі № 904/7202/16, від 02.08.2017 р. у справі № 915/1117/16, від 04.10.2017 р. у справі № 915/1492/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Закону про банкрутство якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи. Обов'язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Обов'язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку досудової ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Такий порядок передбачений нормами ч. 3 ст. 110, ст. 111 ЦК України, норми яких містять загальні положення про ліквідацію юридичної особи (суб'єкта господарювання).

Отже, необхідними передумовами для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника в порядку ст. 95 Закону про банкрутство є: прийняття рішення власником майна (або органом, уповноваженим управляти майном) боржника про звернення боржника до господарського суду із заявою; проведення аналізу активів боржника у вигляді проведення інвентаризації наявного майна (у тому числі переданого у заставу майна), його належної оцінки та оцінки грошових коштів на рахунках боржника; аналіз пасивів боржника шляхом оприлюднення повідомлення згідно з вимогами ч.ч. 1, 5 ст. 105 ЦК України, а також повідомлення явних кредиторів персонально у письмовій формі про ліквідацію юридичної особи боржника з метою виявлення кредиторів та встановлення повного обсягу кредиторської заборгованості, у тому числі по податках, зборах (обов'язкових платежах). Проведення аналізу активів та пасивів боржника є підставою складення проміжного ліквідаційного балансу, який додається до заяви боржника відповідно до п. 3 ст. 11 Закону про банкрутство.

Лише повне дотримання визначених вимог та сукупність вказаних дій із доданням доказів їх проведення є підставою для звернення ліквідатора (ліквідаційної комісії) із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 95 Закону про банкрутство та складає предмет спору у справі про банкрутство за особливою процедурою, що порушується в порядку норм означеної статті. При цьому, колегія суддів зауважує, що необхідною та обов'язковою передумовою порушення провадження у справі про банкрутство в порядку норм ст. 95 Закону про банкрутство та визнання боржника банкрутом відповідно до цієї статті є додання та наявність доказів на підтвердження всіх передумов для порушення провадження в порядку означеної статті саме на момент звернення боржника із відповідною заявою.

Разом з тим, до заяви про порушення справи про банкрутство не було надано на виконання приписів ч. 5 ст. 105 ЦК України доказів опублікування оголошення про прийняття рішення про припинення ФГ «Таніра» із зазначенням строку для пред'явлення вимог кредиторами. Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва станом на 30.06.2016 р. не підписаний /а.с. 39-41/.

Відсутні в матеріалах справи докази й щодо виконання ч. 10, 11 ст. 111 ЦК України, за імперативними приписами якої до затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів, а також, як було зазначено вище, і вимог ч. 7 ст. 111 ЦК України.

Окремо слід відмітити, що вимоги до заяви про порушення справи про банкрутство (в тому числі, і до заяви, яка подається боржником в порядку ст. 95 Закону про банкрутство) встановлені ст. 11 Закону про банкрутство.

За приписами ч. 4 ст. 11 названого Закону, яка має універсальний характер, заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником лише за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат.

Відтак, нормами Закону про банкрутство встановлено додаткову вимогу щодо заяви боржника у разі ініціювання ним провадження у справі про власне банкрутство (у т.ч. за ст. 95 Закону про банкрутство) - обов'язкову наявність у такого заявника майна, достатнього для покриття судових витрат, пов'язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство. У визначенні таких витрат слід враховувати, зокрема, оплату винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за дванадцять місяців його роботи, відшкодування витрат на публікацію оголошень у справі, судового збору, сплаченого кредиторами тощо.

Натомість, при зверненні із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ФГ «Таніра» вказало про відсутність будь-яких майнових активів, у т.ч. грошових коштів, тоді як визнана ним кредиторська заборгованість становить 482 тис.грн.

Крім цього, ч. 4 ст. 2 спеціального Закону унормовано, що провадження у справах про банкрутство окремих категорій боржників регулюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Так, статтею 93 Закону про банкрутство визначено, що підставою для визнання фермерського господарства банкрутом є його неспроможність задовольнити протягом шести місяців після закінчення відповідного періоду сільськогосподарських робіт вимоги кредиторів за грошовими зобов'язаннями та/або зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України.

Заява голови фермерського господарства про порушення справи про банкрутство подається до господарського суду за наявності письмової згоди всіх членів фермерського господарства. Заява підписується головою фермерського господарства (ч. 2 ст. 93 спеціального Закону).

Між тим, заяву ФГ «Таніра» про порушення справи про банкрутство підписано не головою цього господарства, а головою ліквідаційної комісії.

До заяви голови фермерського господарства про порушення справи про банкрутство також додаються документи, які містять відомості: про склад і вартість майна фермерського господарства; про склад і вартість майна, яке належить членам фермерського господарства на праві власності; про розмір доходів, які можуть бути одержані фермерським господарством після закінчення відповідного періоду сільськогосподарських робіт (ч. 3 ст. 93 Закону про банкрутство).

Однак в порушення ч. 3 ст. 93 Закону про банкрутство до заяви ФГ «Таніра» не надано повного переліку документів, визначених законом в якості обов'язкових.

За результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом для призначення розпорядника майна (ч. 2 ст. 95 Закону про банкрутство).

При цьому, у даній справі судом не застосовувалася автоматизована система для визначення осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України арбітражного керуючого.

Порядок проведення ліквідаційної процедури передбачений Розділом ІІІ Закону про банкрутство.

Статтею 41 Закону про банкрутство визначені повноваження ліквідатора.

Зокрема, ними є: прийняття до свого відання майна боржника, забезпечення його збереження; проведення інвентаризації та оцінку майна банкрута; аналіз фінансового становище банкрута; формування ліквідаційної маси; пред'явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; здійснення інших повноважень, передбачених Законом (ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство).

Відтак, обов'язком ліквідатора є належне виконанням ним усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення майна та майнових прав (обтяжень) боржника.

Водночас, в ліквідаційній процедурі ліквідатор не повинен обмежуватись лише направленням запитів, а вживати й інших заходів щодо пошуку майна, що знаходиться у третіх осіб. Тобто, завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна банкрута, а не лише констатація факту відсутності майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 названого Закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Згідно до ч. 1 ст. 46 Закону про банкрутство після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню; для акціонерних товариств - копія розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; для емітентів цінних паперів - копія звіту про наслідки погашення цінних паперів, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Частиною 2 статті 46 Закону про банкрутство встановлено, що якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Пунктом 6 частини 1 статті 83 Закону про банкрутство передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом.

Таким чином, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав підчас розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визначених ліквідатором вимог кредиторів з наслідками його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При цьому, у відповідності до приписів ст. 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виносячи оскаржувану ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, місцевий господарський суд виходив з повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі ФГ «Таніра» та з того, що ліквідатором не виявлено жодних активів та майна банкрута.

Однак судова колегія погодитися з цими висновками суду першої інстанції не може.

ФГ «Таніра» зареєстроване у 2006 році.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій, у разі державної реєстрації фермерського господарства крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається копія Державного акта на право приватної власності засновника на землю або копія Державного акта на право постійного користування землею засновником, або нотаріально посвідчена копія договору про право користування землею засновником, зокрема на умовах оренди.

Частиною 9 статті 93 Закону про банкрутство встановлено, що у разі визнання господарським судом фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси фермерського господарства включаються нерухоме майно, яке перебуває у спільній власності членів фермерського господарства, в тому числі насадження, господарські та інші будівлі, меліоративні та інші споруди, продуктивна і робоча худоба, птиця, сільськогосподарська та інша техніка і обладнання, транспортні засоби, інвентар, та інше майно, набуті для фермерського господарства на загальні кошти його членів, а також право оренди земельної ділянки та інші майнові права, які належать фермерському господарству і мають грошову оцінку.

Водночас, матеріали справи не містять доказів отримання будь-яких відомостей щодо права власності чи права оренди ФГ «Таніра» на землю.

Крім цього, не враховано судом й ліквідатором особливості господарської діяльності ФГ «Таніра» з вирощування зернових культур, оскільки не перевірялися та не досліджувалися обставини наявності чи відсутності у банкрута зернових культур, відсутня інформація з системи реєстрації складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання ДП «Держреєстри України» Міністерства агрополітики України.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду Миколаївської області про припинення провадження у справі про банкрутство ФГ «Таніра» внаслідок затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу банкрута є передчасною, такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягаючою скасуванню.

Керуючись ст.ст. 240, 271, 275,280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Вітовського відділення Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Миколаївській області задовольнити, а ухвалу господарського суду Миколаївської області від 23.02.2017 р. (про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу) у справі № 915/1110/16 - скасувати.

Справу передати до господарського суду Миколаївської області для розгляду.

Копію постанови направити Головному територіальному управлінню юстиції у Миколаївській області (вулиця 8-го Березня, 107, Миколаїв, Миколаївська, 54000) для проведення відповідних реєстраційних дій щодо скасування державної реєстрації припинення юридичної особи Фермерського господарства "Таніра"

Повний текст постанови складено 22.12.2017

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання її повного тексту .

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя В.І. Жеков

Суддя Т.А. Величко