ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа № 925/1162/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участю представників сторін: прокурора - Куліш А.А. прокурор відділу; позивача - Самофал М.С. за довіреністю; відповідача-1 - не з'явилися; відповідача-2- Кондратюк І.С. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до Мошнівської сільської ради (відповідач-1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар" (відповідач-2) про визнання правочину удаваним та зобов'язання повернути земелю,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор - заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - позивач) звернувся в господарський суд з позовом до Мошнівської сільської ради (далі - відповідач-1) і товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар» (далі - відповідач-2), в якому просив суд:

визнати договір про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017, укладений між Мошнівською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Пономар» про передачу в користування земельної ділянки загальною площею 34,1826 га земель запасу - ріллі в адміністративних межах Мошнівської сільської ради Черкаського району - удаваним правочином;

зобов'язати звільнити земельні ділянки загальною площею 34,1826 га земель запасу - ріллі, з нормативно-грошовою оцінкою нормативно-грошова оцінка 920 111, 94 грн., розташованих в адміністративних межах Мошнівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту які перебувають у користуванні товариство з обмеженою відповідальністю «Пономар» без правовстановлюючих документів повернувши їх у користування Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області;

відшкодувати понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 3200 грн.

Позов мотивований тим, що відповідачами, Мошнівською сільською радою і товариством з обмеженою відповідальністю «Пономар», договір про відшкодування плати за землю №1 від 16.02.2017 укладений із порушенням вимог земельного законодавства, під час його укладення сторони намагалися приховати зміст та наслідки іншого правочину - договору оренди земельних ділянок.

Ухвалою господарського суду від 18.09.2017 року позовну заяву прийнято до свого провадження суддею Грачовим В.М., по ній порушено провадження у справі № 925/1162/17, справу призначено до судового розгляду.

Позивач - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі свого представника 07.11.2017 року подав письмові пояснення (а. с. 48 - 50) у яких позов прокурора підтримав повністю, зокрема, з мотивів неправомірного користування відповідачем - 2 земельними ділянками згідно укладеного з відповідачем - 1 договору відшкодування плати за землю, що фактично є договором оренди земельної ділянки поза межами населеного пункту, повноваження з розпорядження якої належать Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області.

19.10.2017 року відповідач - 2 подав письмовий відзив на позов (а. с. 36-39), у якому проти позову заперечував з мотивів безпідставності, незаконності та необґрунтованості позовних вимог, а саме: прокурор не мав права на звернення до суду в інтересах держави та не може бути учасником судового процесу у справі № 925/1162/17, оскільки договір відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017 року відповідає вимогам законодавства та його укладення не порушує інтересів держави в особі Головного управління Дежгеокадастру у Черкаській області; спірні земельні ділянки, якими користується відповідач - 2, є неуспадкованими земельними ділянками, які мають спеціальний правовий статус та розпорядження ними належить до компетенції сільської ради; договір відшкодування плати за землю не потребує обов'язкової державної реєстрації, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі», державній реєстрації підлягає право оренди земельної ділянки, а не сам договір оренди; спірні земельні ділянки не можуть бути повернені державі, оскільки вони використовуються за цільовим призначенням, відповідачем - 2 сплачується орендна плата та єдиний сільськогосподарський податок.

В засіданнях суду прокурор і позивач в особі своїх представників позов з підстав, викладених в позовній заяві і додаткових письмових поясненнях представників підтримали і просили суд задовольнити повністю, відповідач - 2 в особі свого представника позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві, відповідач -1 явку свого представника у засідання суду не забезпечив, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та жодних письмових пояснень з приводу предмету спору не подав.

Наявні у справі матеріали суд вважає достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача - 2, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

16.02.2017 року Мошнівською сільською радою, з однієї сторони (у договорі «сторона - 1»), та товариством з обмеженою відповідальністю «Пономар», з іншої сторони (у договорі «сторона - 2») було укладено Договір про відшкодування плати за землю № 1 (далі - договір, а. с. 26) за умовами п. п. 1.1., 1.2. якого, сторона -2, що користується земельною ділянкою загальною площею 34,1826 га - рілля: землі запасу, розташованих в адміністративних межах Мошнівської сільської ради за межами населеного пункту, сплачує кошти в розмірі 41405,05 грн. за період фактичного землекористування з 01.01.2017 по 31.12.2017 року; нормативно - грошова оцінка земельних ділянок станом на 01.01.2017 становить 920 111, 94 грн.

Згідно п. 3.1 договору ТОВ «Пономар» зобов'язано щомісячно, з дати підписання договору сплачувати за фактичне користування землею в розмірі 3 450,42 грн.

Пунктом 3.2 визначено, що договір укладено на 12 місяців з дати його укладання, за умови повної сплати суми, зазначеної в п. 1.1 договору.

Відповідно до п. п. 4.3., дія договору припиняється у разі державної реєстрації документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, що є предметом цього договору.

Сторона - 2 зобов'язана в період дії договору оформити право користування земельною ділянкою в порядку, встановленому діючим земельним законодавством та в разі невиконання вимог п. 5.2. договору, на наступний рік дія договору не продовжується (п. п. 5.2., 5.3.).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

Договір набрав чинності після підписання сторонами.

16.02.2017 сторонами підписано акт-прийому передачі земель відповідно до договору про відшкодування плати за землю № 1, згідно з яким, у присутності представників сторін в особі Мошнівського сільського голови ОСОБА_3 та директора ТОВ «Пономар» ОСОБА_4, здійснено передачу земельних ділянок в натурі і на місцевості загальною площею 34,1826 га земель запасу - ріллі (а. с. 27).

Із бухгалтерської довідки відповідача-2 - товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар», поданої ним суду, вбачається, що на підставі договору про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017 відповідач-2 здійснює фактичне користування земельними ділянками, які є об'єктом цього договору, за користування землею станом на 01.10.2017 року сплатив орендної плати в дохід сільської ради 27603,36 грн., єдиного сільськогосподарського податку в бюджет держави 1764,60 грн. (а. с. 40).

Згідно з інформацією, що міститься в довідці ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 1318/120-17 від 06.11.2017 (а.с. 54), і технічній документації по наданню земельної ділянки в оренду (а.с. 70-78), земельна ділянка, яка є об'єктом спірного договору, розташована в адмінмежах Мошнівської сільської ради за межами населеного пункту, її попереднім землекористувачем було СТОВ ім. Шевченка на підставі договору оренди землі, укладеного з Черкаською РДА.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-017 від 08.11.2017 про земельну ділянку кадастровий номер :02:001:008 площею 34,1826 га, за даними про яку здійснювався пошук інформації у ДЗК, ця земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, підлягає використанню для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить до державної форми власності, її державна реєстрація проведена 25.11.2013 на підставі документації із землеустрою при проведенні інвентаризації земель. Інформація щодо державної реєстрації права оренди цієї земельної ділянки за відповідачем-2 - ТОВ «Пономар» у ДЗК відсутня (а.с. 66).

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання удаваним правочином договору про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017, укладеного відповідачами, та у зв'язку з цим, зобов'язання відповідача-2 повернути у відання держави земельну ділянку, яка є об'єктом цього договору.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 2, 4, 10 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, зміни і припинення господарських правовідносин, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов'язки, виникли із договору, за правовою природою віднесені до зобов'язань найму (оренди) земельної ділянки, загальні положення про найм (оренду) визначені параграфом 1 глави 58, про найм (оренду) земельної ділянки, як окремий вид зобов'язань, параграфом 3 глави 58 ЦК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України. Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері дії Земельного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які з урахуванням предмету спору, є спеціальними нормативними актами.

Відповідно до викладених обставин справи, вбачається, що відповідач-2 - ТОВ «Пономар» фактично користується на умовах оренди земельною ділянкою загальною площею 34,1826 га на підставі договору про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017 року, укладеного ним, як орендарем з однієї сторони, та Мошнівською сільською радою, як орендодавцем з другої сторони, за користування землею сплачує орендну плату і єдиний сільськогосподарський податок. Земельна ділянка, яка є об'єктом цього договору, це землі запасу - рілля, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, підлягає використанню для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить до державної форми власності, знаходиться в адміністративних межах Мошнівської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із наведеного вбачається, що договір про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017 року, укладений відповідачами, вчинений ними для приховання відносин оренди землі, які виникають із договору, вимоги до укладення якого передбачені Цивільним і Земельним кодексами України, Законом України «Про оренду землі».

Договір про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017 року, укладений відповідачами, суперечить нормам ч. 2 ст. 792 ЦК України, ст.ст. 151, 80 ч. 1 п. «в», 84 ч. 2, 90 ч. 1 п. «а», 93 ч.ч. 1, 8, 116 ч.ч. 1, 2, 122 ч.ч. 1, 4, 124-126 ЗК України, ст.ст. 1, 2, 4 ч. 4, 6 ч.ч. 1, 5, 13-17 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 2 ч. 1 абз. 1, ст. 4 ч.ч. 1, 2, ст. 19 ч. 1 п. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом яких основними порушеннями є перевищення відповідачем-1 своїх повноважень при розпорядженні землями державної власності, відсутність у договорі усіх обов'язкових умов для договорів цього виду, відсутність державної реєстрації відповідачем-2 права оренди, набутого на підставі цього договору. Зазначені порушення є достатніми для визнання спірного договору недійсним і таким, що не створює юридичних наслідків.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 2 ГПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення прокурора до суду) передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частини 2 статті 29 ГПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення прокурора до суду) у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 наведеної статті).

У даному випадку, як зазначає прокурор і з цим погоджується суд, необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що земельна ділянка передана в оренду без дотримання визначеного законом порядку, тобто без відома держави в особі уповноваженого органу, чим порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, а позивач захист цих інтересів здійснює неналежним чином.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства суд позов прокурора визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю. Доводи відповідача, викладені у запереченнях на позов, визнає такими, що не відповідають встановленим обставинам справи, наведеним нормам законодавства, тому їх відхиляє.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідачів підлягають відшкодуванню понесені прокурором судові витрати на сплату судового збору у дольовому порядку, по 1600 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати договір про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017 року, укладений Мошнівською сільською радою (, місцезнаходження: 19615, Черкаська область, Черкаський район, с. Мошни, вул. Максима Преснякова, 13) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пономар» (, місцезнаходження: 19035, Черкаська область, Канівський район, с. Межиріч, вул. Канівська, 4/22) - удаваним правочином.

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Пономар» (, місцезнаходження: 19035, Черкаська область, Канівський район, с. Межиріч, вул. Канівська, 4/22) звільнити земельні ділянки загальною площею 34,1826 земель запасу - ріллі, з нормативно-грошовою оцінкою нормативно-грошова оцінка 920 111, 94 грн., розташованих в адміністративних межах Мошнівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту які перебувають у його користуванні на підставі договір про відшкодування плати за землю № 1 від 16.02.2017 року, повернувши їх у володіння і розпорядження Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (, місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар», , місцезнаходження: 19035, Черкаська область, Канівський район, село Межиріч, вул. Канівська, буд. 4/22 на користь прокуратури Черкаської області, р/р 3751 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, за кодом класифікації видатків бюджету 2800 судові витрати у розмірі 1600 грн.

Стягнути з Мошнівської сільської ради, , місцезнаходження: 19615, Черкаська область, Черкаський район, с. Мошни, вул. Максима Преснякова, 13 на користь прокуратури Черкаської області, р/р 3751 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, за кодом класифікації видатків бюджету 2800 судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 13.02.2018 року.

Суддя В.М. Грачов