КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р. Справа№ 910/20286/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Гаркавенко О.М. - за довіреністю;

від відповідача: Калусенко В.В. - за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2017 про припинення провадження

у справі № 910/20286/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Кристал"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/20286/16 провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/20286/16 та передати справу на розгляд по суті до господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, ігноруванням судом необхідності з'ясування в повній мірі обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого суд першої інстанції безпідставно дійшов помилкових висновків щодо спірних правовідносин і безпідставно виходив з невідповідності підвідомчості даної справи правилам господарського судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Скрипки І.М., Чорної Л.В. прийнято апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/20286/16 до провадження, розгляд справи призначено на 08.11.2017.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4397/17 від 08.11.2017 у зв'язку з участю судді Скрипки І.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у підготовці для підвищення кваліфікації, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/20286/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.11.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Іоннікової І.А., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 прийнято справу №910/20286/16 за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2017 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Іоннікова І.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 розгляд справи відкладено на 22.11.2017.

22.11.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

В судове засідання 22.11.2017 третя особа не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи, явка якої в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

В судовому засіданні 22.11.201 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд по суті до господарського суду міста Києва. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулося до господарського суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Кристал", про зобов'язання: визначити державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс "Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників", що повертається з оренди; видати наказ, яким Регіональне відділення Фонду державного майна України передає, а Міністерство економічного розвитку і торгівлі України приймає до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс "Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників", яке розташоване за адресою: 85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 3, відповідно до вимог п. 11 Порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 року № 847 (далі - Порядок).

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем як органом управління спірним державним майном вимог ч. 3 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 11 Порядку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017, припинено провадження у справі № 910/20286/16.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 ухвалу господарського суду міста Києва від 24.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 скасовано, а справу № 910/20286/16 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи ухвалу господарського суду міста Києва від 24.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 у даній справі Вищий господарський суд України вказав на те, що суди не з'ясували фактичних та правових підстав позову і достеменно не встановили з яких правовідносин виник спір між сторонами - організаційних (управлінських) чи майнових (господарських), і в залежності від цього не вирішили питання щодо підвідомчості спору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/20286/16 провадження у справі припинено.

Ухвала суду мотивована тим, що даний спір виник у зв'язку з невиконанням відповідачем організаційних (управлінських) функцій, а правовідносини, що передували поданню даного позову носять публічно-правовий характер, оскільки позовна вимога пов'язана з положеннями публічного права, а тому, за, висновком суду, даний спір підвідомчий адміністративним судам України, а з огляду на суб'єктний склад сторін, підпадає під визначені в п.3 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України правовідносини.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, та виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2000 між РВ ФДМ України та ТОВ "Торгівельна компанія "Кристал" було укладено договір оренди № 665 державного майна - цілісного майнового комплексу "Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників", розташованого за адресою: 85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 3.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.10.2015 у справі № 905/1430/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2016 року, розірвано договір оренди від 10.10.2000 року № 665 нерухомого майна, що належить до державної власності, зобов'язано ТОВ "Торгівельна компанія "Кристал" повернути державне майно цілісний майновий комплекс "Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників", розташований за адресою: 85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 3, до державної власності у сферу управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за актом приймання-передачі протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Постановою господарського суду Донецької області від 02.02.2016 у справі № 905/2409/14 ТОВ "Торгівельна компанія "Кристал" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

З метою забезпечення процедури повернення орендованого майна цілісного майнового комплексу відповідно до положень Порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 року № 847, РВ ФДМ України по Донецькій області звернулося до відповідача, як правонаступника Міністерства промислової політики, листами від 17.12.2015 № 07-04-07127 та від 08.02.2016 № 07-04-00701 з проханням визначити підприємство, на баланс якого буде повернуто із оренди зазначене державне майно, та надати кандидатури Міністерства для включення до складу комісії по розмежуванню і оцінці.

Проте відповідь від Міністерства на адресу РВ ФДМ України по Донецькій області не надходила.

Наказом від 06.04.2016 № 000274 відповідно до п. 11 Порядку РВ ФДМ України по Донецькій області прийнято рішення про згоду на передачу орендованого цілісного майнового комплексу "Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників" уповноваженому органу управління - Міністерству економічного і торгівлі України, копію якого направлено відповідачу листом від 04.04.2016 № 07-04-01956, а також звернулося з проханням визначити підприємство, у повне господарське відання якого буде передано вказаний цілісний майновий комплекс, що повертається з оренди.

Оскільки відповідь від Міністерства не надходила, позивач повторно звернувся з листом від 24.05.2016 № 07-04-02792 із вказаним проханням до відповідача.

Предметом даного судового розгляду є вимоги орендодавця державного майна до уповноваженого органу управління об'єктом державної власності про спонукання виконати визначені законом управлінські функції у зв'язку з ухиленням від їх здійснення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Господарські суди вирішуючи питання про підвідомчість справ повинні враховувати вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" де визначено, що місцевим господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та вимоги ст.ст. 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Водночас, відповідно до юрисдикції адміністративних судів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесені публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Крім того, за роз'ясненнями, що містяться в п. 17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах:

а) про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність;

б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами у сфері господарювання;

в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління;

г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на порушення відповідачем як органом управління спірним державним майном вимог ч. 3 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 11 Порядку.

Правові основи управління об'єктами державної власності визначені Законом України «Про управління об'єктами державної власності» (далі- Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 2 Закону законодавство про управління об'єктами державної власності складається з цього Закону, Господарського кодексу України, Закону України "Про захист економічної конкуренції", інших законів України, якими можуть бути встановлені особливості управління окремими об'єктами державної власності або їх видами, та інших нормативно-правових актів з питань управління об'єктами державної власності.

Згідно ст. 3 Закону об'єктами управління державної власності є державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону суб'єктами управління об'єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Згідно п.п. 10, 16-2 ч. 1 ст. 6 Закону уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: передають функції з управління об'єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур; приймають рішення про утворення суб'єктів господарювання державної форми власності, на баланс яких передається державне майно, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, що ліквідовані, і яке залишилося без балансоутримувача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону Фонд державного майна України відповідно до законодавства здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств, поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договорів оренди.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України, зокрема, проводить інвентаризацію, оцінку цілісних (єдиних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, що передаються в оренду Фондом державного майна України, а також нерухомого майна та майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації); здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств; бере участь у здійсненні контролю за поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договорів оренди.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі припинення договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в своє управління.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 року № 847, його правила призначенні забезпечити реалізацію положень статей 26, 27, 28 і 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і регулює здійснення комплексу заходів і процедур, пов'язаних з поверненням орендованого державного майна: інвентаризації і оцінки майна орендованих підприємств, визначення часток держави і орендаря у цьому майні, врахування заборгованості орендарів по орендних платежах, приймання-передавання майна, вибору організаційно-правової форми підприємства, заснованого на поверненому після оренди державному майні і, при необхідності та за згодою орендаря, майні орендаря.

Цей Порядок поширюється на випадки повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (далі - орендовані підприємства) після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду.

У п. 11 Порядку вказано, що у разі надіслання орендарю письмового повідомлення про непродовження або розірвання договору оренди та неможливості проведення інвентаризації і відповідно оцінки майна у зв'язку з ненаданням орендарем представників до складу інвентаризаційної комісії, відмовою утворювати робочі інвентаризаційні групи, допускати членів інвентаризаційної комісії на об'єкт оренди та надавати достовірну і в повному обсязі інформацію, а також настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повернення (передача) майна здійснюється в такому порядку: орендодавець приймає рішення про згоду на передачу орендованого цілісного майнового комплексу уповноваженому органу управління шляхом видання відповідного наказу та повідомляє про це уповноважений орган управління; уповноважений орган управління, у тому числі визначений Кабінетом Міністрів України, визначає державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс, що повертається з оренди; орендодавець та уповноважений орган управління приймають рішення про передачу орендованого цілісного майнового комплексу зазначеному органу управління шляхом видання наказу, якщо інше не визначено Кабінетом Міністрів України; уповноважений орган управління видає наказ щодо приймання зазначеним державним підприємством у повне господарське відання цілісного майнового комплексу, що повертається з оренди, та проведення державним підприємством інвентаризації самостійно протягом трьох місяців після прийняття ним майна на баланс; на виконання наказу уповноваженого органу управління державне підприємство здійснює комплекс заходів щодо: приймання цілісного майнового комплексу у повне господарське відання; прийняття майна на баланс за даними останньої інвентаризації майна; здійснення інвентаризації майна протягом трьох місяців після прийняття його на баланс.

Аналіз вищенаведених норм у їх взаємозв'язку дає підстави вважати, що вони регулюють організаційні та майнові відносини з повернення державного майна з оренди й прийняття його на облік органом управління, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління ним. Учасниками цих відносин є суб'єкти управління об'єктами державної власності, зокрема, Кабінет Міністрів України, уповноважені органи управління, ФДМ, які наділені відповідними повноваженнями і мають певні зобов'язання щодо орендованого державного майна. Порядок повернення державного майна з оренди передбачає вчинення ряду дій, з яких органи ФДМ чи уповноважений орган управління виконують ті з них, які їм прямо дозволені та/чи приписані законом. Процедура повернення не передбачає прийняття органами ФДМ управлінського акта, який за формою вираження та юридичними властивостями був би обов'язковим до виконання іншими суб'єктами управління об'єктами державної власності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що спір між сторонами у даній справі не пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів. В основі спору лежать організаційні та майнові відносини, що склалися між відповідними суб'єктами управління щодо певного об'єкта державної власності, та які пов'язані з поверненням державного майна з оренди у зв'язку з припиненням договору оренди.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не має ознак справи адміністративної юрисдикції та підвідомчий господарському суду, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав припиняти провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала господарського міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/20286/16 підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/20286/16 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі № 910/20286/16 скасувати.

3. Справу № 910/20286/16 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна