номер провадження справи 27/149/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2017 Справа № 908/2413/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., секретаря судового засідання Шолохової С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Міністерства оборони України (03168 м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006 м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69а)

про стягнення 246 965 грн. 76 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 220/381/д від 04.11.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 10.05.2017 р.

СУТЬ СПОРУ:

01.12.2017 р. Міністерство оборони України, м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК, м. Запоріжжя про стягнення 66 886 грн. 56 коп. пені та 180 079 грн. 20 коп. штрафу за порушення умов договору від 10.10.2016 р. № 286/3/16/140.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2017 р., справу № 908/2413/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 04.12.2017 р. справу № 908/2413/17 прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 27/149/17 та призначено судове засідання на 14.12.2017 р.

Ухвалою суду від 14.12.2017 р. розгляд справи відкладався на 21.12.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, у звязку з неявкою у судове засідання представника позивача, а також, враховуючи, необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, обєктивного розгляду спору.

Ухвалою суду від 21.12.2017 р. розгляд справи було перенесено на 27.12.2017 р.

15.12.2017 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-УІІІ від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

У судовому засіданні 27.12.2017 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст.ст. 233, 240, 241 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги. Просить суд стягнути з відповідача 66 886 грн. 56 коп. пені та 180 079 грн. 20 коп. штрафу за порушення умов договору від 10.10.2016 р. № 286/3/16/140.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 80 % до суми 49 393 грн. 15 коп., надав суду відповідне клопотання в порядку статті 233 Господарського кодексу України.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що покладається на розсуд суд при вирішенні питання щодо зменшення штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши позивача та відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

15 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування потреб національної оборони та Збройних Сил України здійснюється виключно за рахунок державного бюджету України, а отже шкода, яка спричиняється Міністерству оборони України, є безпосередня шкода інтересам держави.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 р. № 730) є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

Таким чином, шкода, яка спричиняється Міністерству оборони України є безпосередньо шкода інтересам держави.

Господарським судом встановлено, що 10.10.2016 р. між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (постачальник) укладено договір поставки для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язався у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (спеціальний робочий одяг) (лот 3. Костюм маскувальний зимовий) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані в договорі.

Згідно п. 1.2 договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимог згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються Специфікацією.

Відповідно до Специфікації загальна кількість товару для постачання - 4 000 комплектів, ціна товару з ПДВ - 2 572 560,00 грн., строки (терміни) постачання до 30.10.2016 (включно).

Відповідно до вимог ст. 652 Цивільного кодексу України, статті 36 Закону України «'Про публічні закупівлі»" та висновку про істотну зміну обставин, виданого Київською торгово-промисловою палатою від 03.11.2016 р. № 1703-4/658 та на підставі пункту 12.4 договору від 10.10.2016 р. № 286/3/16/138 сторони уклали додаткову угоду № 2 від 17.11.2016 р., стосовно строків (термінів) постачання товару. Всі інші положення договору залишилися без змін.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 17.11.2016 р. до договору, строки (терміни) постачання товару визначенні до 15.12.2016 р. (включно).

Відповідно до п. 6.1 договору товар постачається на умовах DDР - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження.

Приймання товару відповідно до п. 3.7 договору оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Датою поставки товару згідно п. 6.3 договору вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

Як свідчать матеріали справи, послуги з постачання товару виконані з порушенням терміну надання таких послуг, що підтверджується Актом приймального контролю (якості), а саме відповідно до Акту приймального контролю (якості) № 1 від 27.12.2016 р. товар в кількості 4 000 комплектів на суму 2 572 560,00 грн. завезено на в/склад (в/ч А1361) 29.12.2016 р., тобто з запізненням на 13 діб.

Відповідно до п. 8.3.4 договору за порушення строків виконання зобов'язань постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 218 ГК України встановлено, що Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 552 ЦК України та п. 8.3.5 договору стягнення з відповідача штрафних санкцій не звільняє його від виконання свого обов'язку за Договором з постачання товару.

3 метою досудового врегулювання спору позивачем направлено претензію від 05.01.2017 р. № 286/11/73, щодо прострочення виконання зобов'язань за договором, яка залишилася відповідачем без задоволення.

Підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором, що документально підтверджено.

Відповідач свої зобовязання за договором в частині своєчасної поставки не виконав, в результаті чого відповідно до п. 8.3.4 договору, позивачем правомірно нараховано суму пені у розмірі 66 886 грн. 56 коп. пені та суму штрафу за порушення умов договору в розмірі 180 079 грн. 20 коп.

Крім того, відповідач звернувся до суду з клопотаннями про зменшення розміру штрафних санкцій до 80 %, на підставі ст. 233 ГК України, п. 3 с. 83 ГПК України зменшити нарахований позивачем розмір пені на 80%. В обґрунтування зазначив наступне: відповідач вважає, що розмір штрафних санкцій, нарахований Позивачем є надмірно великим. Незначні порушення договірних зобов'язань не мали ніяких негативних наслідків для Позивача та не порушили його майнові інтереси. На даний час, відповідач виконує значний обсяг замовлень для державних потреб. Також, відповідач протягом тривалого часу співпрацює з низькою Державних Підприємств та його підрозділами, здійснюючи постачання товарів для державних потреб. На даний час відповідач виконує значний обсяг замовлень для підтримання обороноздатності держави. Продукція, що постачається товариством, спрямована на забезпечення військ у т.ч. що знаходяться у зоні проведення АТО на сході України. У разі задоволення позовних вимог Позивача товариство Відповідача опиниться у вкрай важкому матеріальному становищі, що унеможливить виконання ним своїх зобов'язань перед Державою. Обсяг замовлень у останні роки значно зріс, підприємство працює понаднормово залучаючи всі наявні ресурси. У разі задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, відповідач опиниться у вкрай важкому матеріальному становищі. У процесі майбутнього примусового виконання рішення суду можливе накладення арешту на рахунки відповідача. Такий арешт заблокує господарську діяльність відповідача, що призведе до невиконання ним своїх господарських зобов'язань, у тому числі перед державою. Також, у разі задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі на підприємстві існує ризик виникнення кредиторської заборгованість перед контрагентами. Враховуючи те, що товар за умовами договору поставлений з незначним запізненням, порушенням позивачем строків оплати товару, важливість збереження господарської діяльності відповідача, направленої на постачання товарів в тому числі для державних потреб, а також той факт, що прострочення відповідача не потягнуло за собою будь-яких негативних наслідків ані для позивача, ані для третіх осіб, та не створило ніякої небезпеки, відповідача просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 80 % до суми 49 393 грн. 15 коп.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що покладається на розсуд суд при вирішенні питання щодо зменшення штрафних санкцій.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У пп. 3.17.4 п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Підпунктом 6.4 п. 6 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" передбачено, що відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених вище норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Враховуючи вищевикладене, наведені відповідачем обставини є винятковими в розумінні ст. 223 ГК України, яка надає підстави для зменшення пені та штрафу частково.

Отже, приймаючи до уваги вищезазначене, в тому числі ступень виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання), суд вважає за необхідне зменшити розмір суму пені та штрафу та стягнути з відповідача 25 000 грн. пені та 25 000 грн. 00 коп. штрафу за порушення умов договору від 10.10.2016 р. № 286/3/16/140.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто, подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

При цьому, судом враховано, що відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

За наведених обставин, судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 42,46, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Міністерства оборони України, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006 м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69а, ) на користь Міністерства оборони України (03168 м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) 25 000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп. пені, 25 000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 3 704 (три тисячі сімсот чотири) грн. 50 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 29.12.2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.