Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2017 р. м. Житомир Справа № 906/918/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

при секретарі: Гребенніковій Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача/відповідача: Кувшин І.Р. дов. №б/н від 31.08.2017 ; Москаленко О.В. дов. №б/н від 13.12.2017р.

від відповідача/позивача: Антоневська О.П. дов. №503 від 24.10.2017 р.

В засіданні суду 26.12.17р. оголошувалась перерва до 12:00 год. 27.12.17р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд" (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (м. Житомир)

про стягнення 817432,88 грн (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 21.12.17р. (вх. № г/с 02-44/1293/17 від 26.12.17р.) - 796288,33 грн)

та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (м. Житомир) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд" (м. Житомир) про стягнення заборгованості за поставлений залізобетонні вироби на суму 93 687, 90 грн.

25 жовтня 2017року Товариство з обмеженою відповідальністю "Обербуд" звернулося до господарського суду з позовом до відповідача ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" про стягнення на його користь 817 432, 88 грн., з яких: 778 000, 00 грн. боргу за несплачений товар, 21 315, 07 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 15 560, 00 грн. інфляційних втрат, та 2 557, 81 грн 3% річних.

В обґрунтування фактичних підстав позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно умов, порядку та строків, визначених Договором поставки №47, укладеним в 2014р. та Специфікацією від 05 травня 2017р.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 610, 625, 693, 712 ЦК України, ст.ст. 49, 175, 193, 216, 307 ГК України.

Ухвалою від 26.10.17р. господарський суд порушив провадження у справі №906/918/17, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст.ст. 64-65 ГПК України.

04 грудня 2017р. до господарського суду відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" подав зустрічну позовну заяву до відповідача ТОВ "Обербуд" про стягнення на його користь 93 687, 90 грн. заборгованості за поставлені залізобетонні вироби.

В обґрунтування фактичних підстав зустрічного позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно умов, порядку та строків, визначених Договором поставки №47, укладеним в 2014р. та Специфікацією від 14 грудня 2016р.

В якості правових підстав зустрічного позову позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 550, 551, 611,625, 630 ЦК України, ст. 193 ГК України,

Ухвалою від 11.12.17р. зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" прийнято до розгляду з первісним позовом.

В засіданні суду 14.12.17р. розгляд справи розпочато по суті. Представники позивача/відповідача вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі та заперечили проти зустрічного з підстав викладених у відзиві.

Зокрема, представники позивача/відповідача доводять наступне:

- на підставі п.п. 1.2 , 1.3 та п.1 Договору поставки №47 від 2014р. сторони уклали специфікацію від 05.05.2017року щодо поставки плит дорожніх ПАГ 14-20-6.5 у кількості 300 шт по 5000,00грн за одну одиницю товару з врахуванням ПДВ на загальну суму 1500000,00грн та обумовили порядок і строк оплати товару - до 31.08.2017р.;

- позивач як покупець виконав умови специфікації від 05.05.2017року у повному обсязі та у строк до 31.08.2017р. на суму 1500000,00грн , а відтак у відповідача як постачальника виник кореспондуючий обов'язок поставки товару;

- окрім того, позивач додатково сплатив 77000,00 грн на погашення боргу за виготовлений та переданий у власність товар відповідно до попередньої специфікації , а також перерахував 13000,00 грн попередньої плати за поставлений товар у майбутньому;

- відповідно до видаткових накладних та супутніх до них товарно-транспортних документів за наведеним у позові переліком, постачальником було виготовлено та передано у власність покупця товарів на загальну суму 735000,00грн;

- однак починаючи з 29.08.2017року постачальник безпідставно відмовився від зобов'язання виготовити та передати у власність покупця залізобетонні вироби на загальну суму 765000,00 грн та не повернув 13000,00грн попередньої (авансової) плати за поставлений товар у майбутньому; зазначена обставина підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін акту звірки взаємних розрахунків за період січень 2017р. - серпень 2017р.;

- ч.2 ст. 693 ЦК України дає право покупцю вимагати передання оплаченого товару або повернення попередньої оплати;

- оскільки постачальник відмовився передати у власність покупцю товар на загальну суму 778000,00 грн ( 765000,00 грн + 13000,00грн ), останній обирає спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення сплаченої попередньої плати станом на день звернення позивача з відповідною позовною заявою до суду;

- окрім того, п. 7.2 Договору поставки №47 від 2014р. надає право покупцю вимагати стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за непоставлену партію товару за кожен день прострочення ; згідно розрахунку позивача пеня за період з 09.09.17р. по 18.10.17р. складає 21315,07 грн;

- окрім того, стаття 625 ЦК України надає право кредитору вимагати з боржника , який прострочив виконання грошового зобов'язання , сплати суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми; згідно розрахунку позивача інфляційні нарахування ( індекс інфляції у вересні 102,00%) складають 15560,00грн, а 3% за період з 09.09.17р. по 18.10.17р. - 2557,81грн.

Заперечуючи проти доводів зустрічної позовної заяви, представник позивача/відповідача доводить наступне:

- дійсно, станом на 05.05.17р. заборгованість щодо оплати за товар по Специфікації від 14.12.2016р. складала 77000,00грн;

- однак заборгованість в сумі 77000,00грн погашена 05.05.17р. , що підтверджується платіжним дорученням № 156 від 05.05.17р. , відповідно до якого постачальнику було перераховано 600 000,00грн. , оскільки за умовою Специфікації від 05.05.17р. покупець мав здійснити 30% попередньої вартості товару, що складає 450000, 00 грн; решта 150000,00 грн була перерахована саме для погашення заборгованості у сумі 77000,00 грн та у якості авансового платежу.

Представник відповідача/позивача наполягала на задоволенні зустрічного позову у повному обсязі та заперечила проти первісного з підстав, викладених у відзиві на позов.

Зокрема, представник відповідача/позивача доводить:

- розділом № 3 Договору поставки №47 від 2014р. передбачено, що постачальник постачає товар за заявкою покупця та що термін передачі окремих партій замовленого товару визначається сторонами у специфікаціях, що становлять невід'ємну частину Договору;

- відповідно до п.4.1 Договору поставки №47 від 2014р. умови та строки поставки товару вказуються у специфікації ;

- однак Специфікація від 05.05.2017року не містить строків поставки товару;

- відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - застосовуються положення ст. 530 ЦК України;

- незважаючи на те, що 28.08.2017р. постачальник здійснив чергову поставку товару, обумовленого Специфікацією від 05.05.17р. , 31.08.17р. отримано лист покупця від31.08.17р. за № 12 про повернення коштів, що були перераховані останнім в якості авансового платежу по Договору; таким чином, покупець фактично відмовився від приймання замовленого товару;

- виходячи з вищевикладеного, факт порушення постачальником строків поставки товару не доведено;

- позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних на суму 778000,00грн є безпідставними з мотивів відсутності у постачальника станом на 09.09.2017року грошового зобов'язання в розумінні 625 статті ЦК України.

Вимоги зустрічного позову представник відповідача/позивача підтримувала з таких підстав:

- відповідно до Договору поставки №47 від 2014р. та Специфікації від 14.12.2016року постачальник поставив у період з грудня 2016р. по травень 2017р. плити дорожні ПАГ 14-20-6,5 в кількості 300 шт. на загальну суму 1350000,00грн;

- відповідно до Специфікації від 14.12.2016року покупець мав оплати товар на таких умовах: 30% попередньої оплати протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку та 70% - поступово з відвантаженням продукції, але не пізніше 30.03.2017р. ;

- станом на 01.12.2017року покупець не виконав свої зобов'язання на суму 77000,00грн;

- п. 7.2 Договору поставки №47 від 2014р. надає право постачальнику вимагати стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до сплати суми заборгованості за кожен день прострочення ; згідно розрахунку пеня за період з 31.03.17р. по 29.09.17р. складає 9670,35 грн;

- окрім того, на підставі статті 625 ЦК України за період прострочення інфляційні нарахування на суму боргу становлять 5467,00грн та 3% річних на суму 1550,00грн.

Спростовуючи заперечення позивача/відповідача щодо вимог зустрічної позовної заяви, представник відповідача/позивача доводить наступне:

- покупець безпідставно вважає, що виконав своє зобов'язання за Специфікацією від 14.12.16р. на суму 77000,00грн 05.05.17р. , оскільки станом на цю дату він виконав виключно зобов'язання з оплати рахунку № 477 від 05.05.17р. на суму 600000,00грн з ПДВ за поставку товару в рамках Специфікації від 05.05.17р. ;

- окрім того, у графі "призначення платежу" в платіжному дорученні № 156 від 05.05.2017р. позивачем зазначено "оплата за полити дорожні ПАГ 14-20-6,5 згі. рах. від 05.05.2017року № 477" , що відповідає п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті , яка затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004р. № 22;

- оскільки покупець не вчинив жодних дій спрямованих на повідомлення постачальника про зміну призначення платежу за цим дорученням та послідуючими платіжними дорученнями у встановленому порядку, сплачені ним кошти в загальній суму 1500000,00 грн зараховані в оплату за товар по Специфікації від 05.05.17р. та 90000,00 грн - зараховані в нез'ясовані платежі до отримання від покупця письмової інформації про уточнення призначення платежу із зазначенням номеру і дати Договору та номеру і дати Специфікації, за якою проведена оплата.

26.12.17р. позивач/відповідач ТОВ "Обербуд" подав заяву від 21.12.17р. (вх. № г/с 02-44/1293/17 від 26.12.17р.) про зменшення розміру позовних вимог до суми 796288, 33 грн., з яких: 778000,00 грн борг за непоставлений товар, 7993,15грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 9336,00грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 959,18грн 3% річних від простроченої суми.

В судовому засіданні 26.12.17р. господарський суд ухвалив здійснювати з 26.12.17р. розгляд справи на правилами Закону України від 03.10.17 №2147-19 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" у формі загального позовного провадження на стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 207 ГПК України суд прийняв до розгляду заяву позивача/відповідача ТОВ "Обербуд" від 21.12.17р. про зменшення розміру позовних вимог до суми 796288, 33 грн., з якої і вирішується спір за первісним позовом.

В засіданні суду 27.12.17р. за наслідками виступу з промовами у судових дебатах представників сторін, господарським судом після виходу з нарадчої кімнати оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши уповноважених представників сторін, розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2014року, і цю обставину сторони спору визнали, між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" ( надалі - Постачальник) та ТОВ "Обербуд" ( надалі - Покупець) було укладено Договір поставки №47 ( надалі - Договір поставки) на таких основних умовах:

- Постачальник зобов'язується на замовлення Покупця виготовити та передати у власність останнього вироби залізобетонні ( надалі іменується "товар"), а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату ( п.1.1);

- найменування , одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає продажу за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), умови та строки поставки визначаються згідно специфікацій, що є додатками до цього Договору, та є його невід'ємними частинами ( п.1.2);

- Постачальник здійснює поставку товару на замовлення Покупця окремими партіями , на кожну з яких Сторонами укладається відповідна специфікація, згідно п.1.2 цього Договору (п.1.4);

- Постачальник поставляє товар за заявкою Покупця. Заявка Покупця може бути здійснена із застосуванням телефонного (факсимільного) , поштового зв'язку або через представника Постачальника . В заявці на поставку товару Покупець вказує перелік найменувань, асортимент та обсяг партії товару, яка має бути поставлена ( п.3.1);

- термін передачі Покупцеві окремих партій замовленого товару погоджується та визначається Сторонами у специфікаціях , що становлять невід'ємну частину цього Договору (п.3.2);

- умови, строки поставки товару, в разі необхідності, перелік вантажовідправників / вантажоотримувачів вказуються у специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Зобов'язання Сторін по поставці виникають на підставі погодженої специфікації ( п. 4.1);

- ціна за одиницю товару встановлюється у специфікаціях до цього Договору ( п.5.1);

- покупець оплачує партію товару за ціною, що визначена у специфікації в залежно від кількості та асортименту товару ( п.5.3);

- покупець здійснює оплату ціни товару у відповідності та на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури та згідно порядку оплати, передбаченого у Специфікації до цього Договору ( п.5.5);

- цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення ( п. 10.1);

- строк цього Договору починає свій перебіг у момент визначений у п.10.1 цього Договору та дії протягом одного календарного року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.10.2);

- якщо інше не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цій Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього Договору ( п.10.4);

- сторони підтверджують , що досягли згоди щодо всіх істотних умов Договору та не будуть посилатися на відсутність такої згоди як на підставу вважати цей Договір неукладеним ( п.10.8);

- додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід'ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі , підписані Сторонами та скріплені печатками ( п.11.6).

Як встановив суд, у Специфікації від 14.12.2016року сторони погодили найменування товару ( плити дорожні ПАГ 14-20-6.5), загальну кількість товару ( 300 шт.) , ціну за одиницю товару з ПДВ ( 4500,00грн), ціну за загальну кількість товару ( 1350 000,00грн), порядок оплати товару ( попередньо - 30% протягом 3 х банківських днів після виставлення рахунку, решта 70% поступово з відвантаженням продукції, але не пізніше 30.03.2017р.) ( а.с. 128).

Судом встановлено, що Постачальник у період з 10.12 .16р. по 29.05.2017р. включно передав у власність Покупця товар ( плити дорожні ПАГ 14-20-6.5) у кількості 300 штук на загальну вартість 1350000, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 3899 від 10.12.16р., № 3932 від 14.12.16р., № 1484 від 29.05.17р., № 1483 від 29.05. 17р., № 1486 від 29.05.17р., № 1463 від 26.05.17р., № 1464 від 26.05.2017р., № 1394 від 19.05.17р., № 1462 від 26.05.17р., 1379 від 18.05.17р., № 1382 від 18.05.17р., № 1286 від 11.05.17р., № 1340 від 16.05.17р., № 1283 від 11.05.17р., № 1285 від 11.05.17р., № 1248 від 06.05.17р., № 1260 від 10.05.17р., № 1245 від 05.05.17р., № 1246 від 05.05.17р., № 907 від 12.04.7р., № 1243 від 05.05.17р., № 877 від 10.04.17р. , № 878 від 10.04.17р., № 839 від 07.04.17р., № 843 від 07.04.17р., № 802 від 05.04.17р. , № 838 від 07.04.17р., № 809 від 05.04.17р., № 804 від 05.04.17р., № 757 від 03.04.17р., № 758 від 03.04.17р., № 635 від 27.03.17р., № 754 від 03.04.17р., № 596 від 24.03.17р., № 675 від 28.03.17р., № 289 від 24.02.17р., № 360 від 07.03.17р., № 4047 від 27.12.16р. , № м4033 від 26.12.16р., № 4042 від 26.12.16р., № 4034 від 24.12.16р., № 3975 від 19.12.2016р. № 3974 від 19.12.16р., № 3963 від 16.12.16р., № 3933 від 14.12.2016р., ( а.с. 68. -95).

Покупець у період з 14.12.2016року по 30.03.2017року сплатив Постачальнику за Специфікацією від 14.12.2016р. 1273000,00грн. та станом на 30.03.2017року недоплата склала 77000,00грн ( а.с. 62, 119-47).

Як встановив суд, у Специфікації від 05.05.17р. сторони погодили найменування товару ( плити дорожні ПАГ 14-20-6.5), загальну кількість товару ( 300 шт.) , ціну за одиницю товару з ПДВ ( 5000,00грн), ціну за загальну кількість товару ( 1500 000,00грн), порядок оплати товару ( попередньо - 30% протягом 3 х банківських днів після виставлення рахунку, решта 70% поступово з відвантаженням продукції, але не пізніше 31.08.2017р.).

У Специфікації від 05.05.17р. сторони також погодили умову про те, що ціна товару вказана без доставки, та що на кожну партію товару супровідними документами є : копії сертифікатів (паспортів) якості товару, виданого виробником товару на всю партію, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна та рахунок-фактура.

Водночас у Специфікації від 05.05.17р. сторони не погодили умови та строки поставки товару окремими партіями , перелік вантажовідправників/вантажоотримувачів ( п.4.1 Договору поставки).

Постачальник виставив Покупцю рахунок на оплату № 477 від 05.05.17р. , що містить посилання на Договір поставки та згідно якого підлягає оплаті товар ( плити дорожні ПАГ 14-20-6,5) в кількості 120 шт. за ціною 5000,00 грн за одну одиницю на суму 600000,00 грн з ПДВ ( а.с. 95).

Судом встановлено, що Покупець, з посиланням на рахунок - фактуру № 477 від 05.05.2017р., перерахував Постачальнику 600000,00 грн ( платіжне доручення № 156 від 05.05.2017р.), 150000,00 грн ( платіжне доручення № 194 від 31.05.2017р.), 290000,00 грн (платіжне доручення № 214 від 14.06.2017р.), 200000,00 грн (платіжне доручення № 219 від 16.06.2017р.), 350000,00 грн (платіжне доручення № 239 від 30.06.2017р.) ( а. с. 19 -23).

Судом встановлено , що Постачальник у період з 30.05.17р. по 27.08.2017р. включно передав у власність Покупця товар ( плити дорожні ПАГ 14-20-6.5) у кількості 147 штук на загальну вартість 735 000,00грн, що підтверджується видатковою накладною № 1499 від 30.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1499 від 30.05.17р.; видатковою накладною № 1502 від 30.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1502 від 30.05.17р.;видатковою накладною № 1504 від 30.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1504 від 30.05.17р.; видатковою накладною № 1518 від 31.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1518 від 31.05.17р.; видатковою накладною № 1521 від 31.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1521 від 31.05.17р.;видатковою накладною № 1522 від 31.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1522 від 31.05.17р.; видатковою накладною № 1523 від 31.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1523 від 31.05.17р.; видатковою накладною № 1524 від 31.05.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1524 від 31.05.17р.; видатковою накладною № 1571 від 02.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1571 від 02.06.17р.; видатковою накладною № 1607 від 07.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1607 від 07.06.17р.; видатковою накладною № 1624 від 08.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1624 від 08.06.17р.; видатковою накладною № 1646 від 09.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1646 від 09.06.17р.; видатковою накладною № 1724 від 19.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1724 від 19.06.17р.; видатковою накладною № 1725 від 19.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1725 від 19.06.17р.; видатковою накладною № 1736 від 20.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1736 від 20.06.17р.; видатковою накладною № 1753 від 21.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1753 від 21.06.17р.; видатковою накладною № 1772 від 22.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1772 від 22.06.17р.; видатковою накладною № 1867 від 30.06.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р1867 від 30.06.17р.; видатковою накладною № 2682 від 17.08.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р2682 від 17.08.17р.; видатковою накладною № 26823 від 17.08.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р2683 від 17.08.17р.; видатковою накладною № 2777 від 28.08.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р2777 від 28.08.17р. (а.с. 24-44).

31 серпня 2017року Покупець звернувся до Постачальника листом за вих. № 12 з вимогою повернути коштів в сумі 778000,00 грн , перераховані в якості передплати за плити дорожні згідно Договору поставки в термін 5 робочих днів , вказавши підставу для цього - відмову Постачальника від співпраці ( а.с. 45).

Лист Покупця від 31.08.2017р. № 12 Постачальник отримав 31.08.17р. за вх. № 394, та як встановив суд, кошти в 778000,00 грн та в термін 5 робочих днів не повернув.

Водночас суд встановив, що Постачальник , від імені якого діяв менеджер зі збуту ОСОБА_6 у листі від 26.09.17р. за № 1513 запропонував Покупцю отримати плити дорожні ПАГ 14-20-6,5 відповідно до Договору поставки та Специфікації від 05.05.17р. в кількості 60 шт. по ціні 5700,00 грн за у одиницю товару з ПДВ, посилаючись на підвищення цін на основні матеріали (металопрокат) ( а.с. 150)

У відповідь на цей лист, Покупець листом від 26.09.17р. за №19 повідомив Постачальнику, що згідний отримати плити дорожні ПАГ 14-20-6,5 відповідно до Договору поставки та Специфікації від 05.05.17р. в кількості 60 шт. по ціні 5300,00 грн за у одиницю товару з ПДВ, посилаючись на перерахування коштів на основні матеріали (металопрокат) у травні 2017р. Одночасно Покупець просив повернути залишок коштів на його розрахунковий рахунок ( а.с. 151).

Судом встановлено, що отримавши 26.09.17р. за вх. № 452 зазначений лист Покупця , Постачальник не вчинив жодних дій щодо поставки товару в кількості 60 шт. за ціною 5300,00 грн. за одну одиницю, на що погодився Покупець та не повернув останньому залишок сплачених коштів.

03 жовтня 2017року Покупець звернувся до Постачальника листом за вих. № 21 з вимогою передати у власність Покупця залізобетонні вироби на загальну суму 778000,00грн відповідно до Специфікації від 05.05.17р. та за ціною 5000,00грн за одну одиницю товару в 5 денний термін з дня отримання цієї вимоги ( а.с. 46).

Лист Покупця від 03.10.2017р. № 21 Постачальник отримав 03.10.17р. за вх. № 465, та як встановив суд, залізобетонні вироби на загальну суму 778000,00грнта в 5 денний термін не повернув.

31.08.2017 року сторони склали акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2017- серпень 2017р. за Договором поставки, та підписами уповноважених осіб , скріплених печатками юридичних осіб зафіксували заборгованість на користь Покупця в сумі 778000,00грн. ( а.с. 47).

Дослідивши докази у справі та пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи, господарський суд дійшов до висновку первісний та зустрічний позови задовольнити часткового з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 233 та ч. 1 ст. 264 ГК України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення власного виробництва здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки та опосередковується господарським договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 266 ГК України розкриває зміст предмету поставки та передбачає, що останній за кількістю, асортиментом, видами тощо визначається сторонами у специфікаціях.

Стаття 267 ГК України передбачає, що поставка товару здійснюється у строки, погоджені сторонами договору поставки , зокрема у графіку поставки , та які можуть визначатися місяцем, декадою, добою тощо ( ч. 4 цієї статті).

У ч. 5 цієї статті також передбачено право сторін договору поставки передбачити порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірку товарів покупцем.

У Договорі поставки, як встановив суд, сторони погодили визначати найменування, одиницю виміру, загальну кількість товару, ціну за одиницю товару, порядок оплати товару , умови та строки поставки товару окремими партіями, порядок відвантаження товару Специфікаціями , як невід'ємними його частинами.

Договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік ( ч.1 ст. 267 ГК України).

На підставі вищевикладеного, суд встановив, що Договір поставки було укладено строком на один рік , перебіг якого розпочався з 18.08.2014року та закінчився 18.08.14р., та який було продовжено сторонами по суті додатковими угодами, викладеними у п. 5 Специфікацій від 14.12.2016року та від 05.05.2017р. наступного змісту: "п. 5 Взаємовідносини сторін у частині, не обумовленій у даній Специфікації, регулюються Договором поставки № 47 від 2014р." ( а. с. 18).

Згідно з ч. 6 ст. 265 ЦК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У статті 633 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Оскільки сторони у п. 4.1 Договору поставки домовились, що строк поставки товару будуть визначати у специфікаціях, однак у Специфікації від 05.05.17р. не погодили умови та строки поставки товару окремими партіями, застосуванню підлягала стаття 530 ЦК України.

Частина 2 цієї статті містить загальне правило про те, що кредитор має право вимагати виконання обов'язку у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

На підставі вищезазначених норм права, суд погоджується з доводами Постачальника про відсутність факту прострочення поставки товару станом на 31.08.17р., та відсутність підстав для повернення отриманих коштів в загальній сумі 765000,00грн за товар згідно Специфікації від 05.05.17р.

Оскільки статті 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання, суд погоджується з доводами Постачальника, що станом на 31.08.17р. Покупець в односторонньому порядку відмовився від зобов'язання прийняти товар.

Водночас суд вважає, що Постачальник не скористався правом захистити своє порушене право шляхом звернення з позовом до суду з вимогою про примусове виконання Покупцем обов'язку в натурі , оскільки як сам визнав станом на 31.08.2017р. мав в наявності на складі готової продукції товар ( плити дорожні ПАГ 14-20-6,5) в кількості 73 шт, що були виготовлені за рахунок коштів Покупця.

Натомість Постачальник , і ці обставини визнано в судовому порядку, здійснив відчуження товару , виготовленого на замовлення Покупця та за його кошти , та станом на 26.09.2017р. запропонував останньому отримати товар вже за ціною 5700,00 грн за одну одиницю в кількості 60 штук. Більше того, отримавши згоду Покупця на отримання 60 одиниць товару за ціною 5300,00грн, що є вищою за погоджену у Специфікації від 05.05.17р., Постачальник не вчинив дій щодо його поставки. Доводи Постачальника про те, що товар мав бути вивезеним з його території силами та засобами Покупця , оскільки про це було зазначено у рахунку № 477 від 05.05.17р. є безпідставними в силу того, що сторони погодили визначати умови поставки виключно у специфікації до Договору поставки. У п. 7.6 цього Договору, сторони навіть передбачили відповідальність Покупця в формі пені за порушення строків самовивозу товару ( в разі якщо самовивоз визначений у Специфікації).

На підставі ч.2 ст. 530 ЦК України суд погоджується з Покупцем, що вимога від 03.10.17р. № 21 поставити товар у кількості 153 штуки у 5 денний термін на загальну суму 765000,00 грн згідно Специфікації від 05.05.17р. була для Постачальника обов'язковою, і умови Договору поставки щодо погодження строку поставки та його кількості у специфікації , вже не мали юридичного значення. Водночас суд враховує, що Постачальник після 03.10.17р. не вчинив жодних дій щодо погодження з Покупцем більшого строку поставки товару у кількості 153 штуки , вказавши на умови його виготовлення тощо.

У ч. 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Встановлений Покупцем 5 денний строк для поставки товару в кількості 153 штуки на загальну суму 765000,00 грн сплинув 08 .10.17р.

У справі, що розглядається, Покупець обрав способом захисту свого порушеного права повернення суми попередньої оплати у формі позову ( правова позиція ВСУ , викладена у постанові від 28.11.11р. у господарській справі № 3-127гс11 , № в реєстрі 19848650).

З врахуванням встановлених обставин, первісний позов в частині стягнення попередньої оплати в сумі 765000,00 грн підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Покупець останнім днем строку поставки вважає 10.10.17р., оскільки при вирішенні спору керується правилом ч. 2 ст. 530 ЦК України , яке встановлює 7 денний строк. І це його право.

Водночас первісний позов в частині стягнення з Постачальника 3% річних за період з 11.10.17р. по 25.10.17р. на суму 959,18 грн та в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 9 336,00 грн, заявлений на підставі ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає, оскільки обов'язок Постачальника повернути попередню оплату не є грошовим зобов'язанням ( правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 15.10.2013 у господарській справі 3-30гс13 , № в реєстрі 34364812).

Більше того, позивач у первісному позові безпідставно вимагає повернення 13000,00 грн як попередньої оплати за правилом ч. 2 ст. 693 ЦК України, та безпідставно нараховує на цю суму 3% річних та інфляційні, оскільки правова природа цих коштів не ґрунтується на Договорі поставки та Специфікації від 05.05.17р. ( або іншій специфікації).

Первісний позов в частині стягнення пені за прострочення поставки товару за Специфікацією від 05.05.17р. за період з 11.10.2017року по 25.10.17р. на підставі п. 7.2 Договору поставки підлягає задоволенню відносно суми 765000,00 грн. За розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є пеня в сумі 7859,59 грн. У стягненні 133,56 грн пені, що безпідставно нарахована Покупцем на суму 13000,00 грн за аналогічний період прострочення суд відмовляє.

Оцінюючи доводи зустрічного позову Постачальника щодо зарахування отриманих від Покупця коштів в сумі 77 000,00 грн до "нез'ясованих платежів" , та не зарахованих в рахунок виконання грошового зобов'язання за Специфікацією від 14.12.16р. з підстав відсутності про це вказівки у призначенні платежу платіжних доручень Покупця, суд виходить з наступного.

Насамперед суд враховує, що одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми ( абз. 8 ст. 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу ( правова позиція ВСУ , викладена у постанові від 06.12.2016 в адміністративній справі № 826/3939/15, № в реєстрі 63703964).

У п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 ( з наступними змінами та доповненнями) ( надалі - Інструкція № 22) передбачено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

В свою чергу, у п. 9.3. Інструкції № 22 передбачено, що підприємства, що мають господарські зв'язки за поставками товарів (виконаними роботами, наданими послугами), можуть здійснювати розрахунки періодично за сальдо зустрічних вимог.

У п. 9.4. Інструкції № 22 передбачено, що у договорах між підприємствами передбачаються періодичність звіряння взаємної заборгованості зі складанням відповідного акта, строки та платіжні інструменти, із застосуванням яких здійснюватимуться розрахунки.

Згідно п. 9.5. Інструкції № 22 після складання акта звіряння взаємної заборгованості в строки, визначені законодавством України, та сторона, на користь якої склалося кредитове сальдо взаємозобов'язань, виписує розрахунковий документ (платіжне доручення, вимогу-доручення) або оформляє вексель.

Судом встановлено, що у Договорі поставки сторони не передбачили умову щодо періодичного звіряння взаємної заборгованості за ним зі складанням відповідного акта, однак в ході виконання Договору за взаємною згодою здійснили 31.08.17р. звіряння розрахунків за період січня 2017-серпня 2017року, про що склали двосторонній акт за підписом головного бухгалтера Постачальника та директора Покупця , згідно якого підтвердили наявність заборгованості на користь Покупця в загальній сумі 778000,00 грн або наявність у Постачальника кредитового сальдо.

Доводи Покупця про те, що оскільки рахунок № 477 від 05.05.17р. виписано Постачальником на підставі Договору поставки та на суму, що перевищує 30% вартості поставки за Специфікацією від 05.05.17р. ( 600000,00грн замість необхідних 450000,00 грн), слід вважати, що платіжним дорученням № 156 від 05.05.17р. фактично сплачено і 77000,00грн боргу за Специфікацією від 14.12.16р., незалежно від призначення платежу " оплата за плити дорожні ПАГ-14-20-6,5 зг. рах.477 від 05.05.17р.", суд відхиляє з наступних підстав.

У Договорі поставки сторони не обумовили право постачальника, у разі наявності у покупця заборгованості за попередні поставки, зараховувати сплачені ним кошти в її погашення незалежно від призначення платежу. Саме тому, суд не погоджується з доводами Покупця про те , що у Постачальника станом на 05.05.2017року були договірні або правові підстави виокремити із сплачених 600 000,00грн на підставі рахунку № 477 від 05.05.17р. 77000,00 грн в рахунок погашення боргу за Специфікацією від 14.12.16р.

Суд погоджується з доводами Постачальника, що такі підстави (правові та договірні) були відсутні після отримання коштів в сумі 150000,00грн згідно платіжного доручення № 194 від 31.05.17р., в сумі 290000,00 грн згідно платіжного доручення № 214 від 14.06.2017р., в сумі 200000,00 грн згідно платіжного доручення № 219 від 16.06.2017р. та частково в сумі 350000,00 грн згідно платіжного доручення № 239 від 30.06.17р., оскільки за умовою Специфікації від 05.05.17р. обов'язок покупця сплатити 70% вартості товару у строк не пізніше 31.08.2017р. не залежав від виставлення постачальником додаткових рахунків -фактур. При цьому, вказане у цих платіжних дорученнях призначення платежу немало юридичного значення, оскільки станом на 31 .05.17р. рахунок - фактура № 477 від 05.05.17р. вже був оплачений.

Оскільки повна оплата товару в сумі 1500000,00грн за Специфікацією від 05.05.17р. відбулась станом на 30.06.2017р., саме з цієї дати у постачальника настали правові підстави в с т а н о в и т и с у т н і с т ь отриманих від покупця коштів в загальній сумі 90 000,00 грн незалежно від зазначеного у платіжному дорученні № 239 від 30.06.17р призначення платежу (абз. 8 ст. 1 Закону № 996-XIV).

Так, у п. 11.2 Договору поставки сторони погодили, що усі правовідносини, пов'язані з його виконанням , регламентуються як Договором , так і відповідними нормами чинного в Україні законодавства , а також застосованими до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

У ч. 2 ст. 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 222 ГК України Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

У ч. 1 ст. 197 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов'язання.

У п.6.3 Договору поставки сторони погодили, що датою оплати покупцем товару вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно статті 203 ГК України господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, п р и п и н я є т ь с я, якщо в и к о н а н н я п р и й н я т о управненою стороною.

З врахуванням викладеного, Постачальник, отримавши на свій рахунок 30.06.2017року кошти в загальній сумі 350000,00грн, які перевищили на 90 000,00 грн борг за Специфікацією від 05.05.17р., та за наявності у Покупця боргу за Специфікацією від 14.12.16р. в сумі 77000,00грн, ф а к т и ч н о прийняло виконання грошового зобов'язання , хоча і виконаного з простроченням. А відтак, в силу ч.1 ст. 203 ГК України грошове зобов'язання Покупця на суму 77000,00грн за Специфікацією від 14.12.16р. п р и п и н и л о с я 30.06.2017р.

У ч. 8 ст. 193 ГК України передбачено, що управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Судом встановлено, що Покупець не вимагав після 30.06.17р. у Постачальника письмового посвідчення виконання зобов'язання за Специфікацією від 14.12.16р. на суму 77000,00грн , однак це не впливає на факт його припинення 30.06.17р. в силу закону.

З врахуванням викладеного, суд відхиляє доводи Покупця, що його грошове зобов'язання в сумі 77 000,00 грн за Специфікацією від 14.12.16р. припинилося 05.05.17р. та відхиляє доводи Постачальника , що не припинилося станом на 01.12.17р.

Зустрічний позов на підставі встановлених обставин підлягає задоволенню частково саме в частині стягнення пені на підставі п.7.2 Договору поставки за період з 31.03.17р. по 29.06.17р. включно із заборгованості в сумі 77 000,00 грн , що за розрахунками суду складає 4976,52грн. За цей самий період обґрунтованими до стягнення є 3% річних на суму 575,92 грн та інфляційні на суму 1703,00 грн за квітень-травень 2017року, оскільки станом на 29.06.17р. грошове зобов'язання вже було виконано, а індекс інфляції за червень 2017р. був опублікований лише 11.07.17р. В решті суми цих вимог, а також у вимозі стягнути 77 000,00 грн суд відмовляє.

Щодо наявності у Постачальника станом на 30.06.17р. правових або договірних підстав на зарахування / повернення 13000,00грн , отриманих від Покупця за платіжним дорученням № 239 від 30.06.17р. в загальній сумі 350000,00 грн.

У ч. 4 ст. 193 ГК України передбачено, що управнена сторона м а є п р а в о не п р и й м а т и виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Так, у п. 5.3 Договору поставки сторони обумовили, що покупець оплачує партію товарою за ц і н о ю , що визначена у Специфікації в залежності від кількості та асортименту товару. За умовою п.5.5 Договору поставки покупець здійснює оплату ціни товару у відповідності та на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури та згідно порядку оплати, передбаченого у Специфікації до цього договору.

У п. 4.1 Договору поставки передбачено, що зобов'язання Сторін по поставці виникають на підставі погодженої специфікації.

Зі змісту погоджених сторонами Договору поставки умов, у покупця не існує обов'язку здійснювати попередню оплату (авансові платежі) постачальнику в рахунок майбутніх поставок не погодженого товару, його кількості, асортименту та, основне, ціни. Відповідно, у постачальника не існує обов'язку приймати здійснені покупцем платежі поза умовами досягнутих домовленостей та , навпаки, існує право не приймати останні, оскільки вони здійсненні не на виконання складеної сторонами Специфікації як невід'ємної частини Договору поставки.

Таким чином, на підставі правил ч. 4 ст. 193 ГК України, абз. 8 ст. 1 Закону № 996-XIV та п. 9.5. Інструкції № 22 після складання акта звіряння взаємної заборгованості у серпні 2018 року, саме Постачальник зобов'язаний був виписати платіжне доручення про повернення Покупцю сплачених без достатньої правової підстави коштів в сумі 13000,00грн.

Доводи Постачальника про зарахування цих коштів до "нез'ясованих платежів" не ґрунтуються на жодній нормі права або умові договору. Окрім того, повернення цих коштів Покупець вимагав у складі 778 000,00 листом від 31.08.2017р. Відповідно до вищенаведеного законодавства, останні мали бути повернуті, оскільки за своєю сутністю вони не були такими, що сплачені на підставі Договору поставки та Специфікації від 05.05.17р., та щодо них у Постачальника не виник обов'язок поставки товару. В ході судового вирішення спору представник Постачальника наголошував на відсутності у Покупця будь-якої підстави для сплати цих коштів. Оскільки Покупець вимагав повернення коштів в сумі 13 000,00 грн листом від 31.08.17р., доводи Постачальника про те, що він ще до цього часу очікує від Покупця письмової інформації про уточнення призначення платежу з посиланням на номер і дати Договору та номеру і дати Специфікації, за якою проведена оплата, суд розцінює не інакше як порушення принципів розумності, справедливості та добросовісності, дотримуватися яких сторони домовились у п. 11.2 Договору поставки.

У зв'язку з вищевикладеним, суд не застосовує до вимоги первісного позову стягнути 13000,00 грн норми ч.2 ст. 693 ЦК України та застосовує вимоги ст. 1212 ЦК України, які зобов'язують особу, яка набула майно ( в тому числі грошові кошти) за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно, незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Щодо розподілу судового збору.

У п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

При подані позову сплачено судовий збір в сумі 12 261, 49 грн. ( 817432, 88 грн х 1,5%).

Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.12.17р. ціна позову складає 796288, 33 грн, судовий збір , відповідно 11944,32 грн ( 796288, 33 грн х 1,5%).

Поверненню з Державного бюджету України підлягає різниця в сумі 317,17грн ( 12 261,49 грн-11944,32 грн).

Первісний позов ціною 796288, 33 грн задоволено частково на суму 785859,59 грн. За рахунок відповідача за первісним позовом відшкодовуються витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору в сумі 11 787,89 грн ( 785859,59 грн х11944,32 грн:796288, 33 грн).

Зустрічний позов ціною 93 687, 90 грн задоволено частково на суму 7255, 44 грн. За рахунок відповідача за зустрічним позовом відшкодовуються витрати позивача за зустрічним позовом по сплаті судового збору в сумі 123,91 грн ( 7255, 44 грн х1600грн:93 687, 90 грн).

Керуючись ст.ст.123,129,233,236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (10025, м. Житомир, вул. Промислова,10, р/р 36022 у філії КБ "Приватбанк" МФО 311744, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд" ( 10002, м.Житомир, вул. Гагаріна,10-А, р/р 1151 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) :

- 765000 грн боргу за непоставлений товар;

- 7859, 59 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язання;

- 13000,00 грн боргу;

- 11 787,89 грн. судового збору.

3. Відмовити у стягненні 9 336,00 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 959,18 грн 3% річних від простроченої суми, 133,56 грн пені.

4. Зустрічний позов задовольнити частково.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд"( 10002, м. Житомир, вул. Гагаріна,10-А, р/р 1151 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" ( (10025, м. Житомир, вул. Промислова,10, р/р 36022 у філії КБ "Приватбанк" МФО 311744, ):

- 4976, 52 грн пені;

- 575, 92 грн 3% річних;

- 1703,00 грн інфляційних;

- 123,91 грн судового збору.

6. Відмовити у стягненні 77000,00 грн боргу, 4693,83 грн пені, 974,63 грн 3% річних, 3764,00 грн інфляційних.

7. Повернути ухвалою суду Товариству з обмеженою відповідальністю "Обербуд"( 10002, м. Житомир, вул. Гагаріна,10-А, р/р 1151 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 317,17 грн, сплачений платіжним дорученням № 20 від 19.10.2017року, у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.01.18

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу , 2-3 сторонам (простою)