ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

19.12.2017р.                      Справа №7/84

за скаргою: №31/13-3760 від 20.09.2017р. Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №7/84:

за позовом: Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк

про стягнення заборгованості за поставлений природний газ у сумі 50800208,17 грн, пені у сумі 1838387,98 грн, інфляційних у сумі 680603,91 грн, 3% річних у сумі 355537,30 грн

за участю органу виконання судового рішення: Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від скаржника (позивача, стягувача): не з'явився

від боржника (відповідача): не з'явився

від органу виконання судового рішення: не з'явився

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.05.2011р. позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у сумі 50800208,17 грн, пеню у сумі 1470710,38 грн, інфляційні у сумі 680603,91 грн, 3% річних у сумі 355537,30 грн, державне мито у розмірі 25500 грн, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.

07.06.2011р. на виконання вказаного рішення господарським судом було видано відповідний наказ.

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулась до господарського суду Донецької області зі скаргою №31/13-3760 від 20.09.2017р. про:

-          визнання незаконними дій державного виконавця органу державної виконавчої служби щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 26.05.2017р. ВП №33140786;

-          визнання недійсною та скасування постанови про повернення виконавчого документа від 26.05.2017р. ВП №33140786;

-          зобов’язання державного виконавця органу державної виконавчої служби відновити виконавче провадження №33140786 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2017р., у зв’язку з закінченням повноважень судді Зекунова Е.В., справу №7/84 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування скарги Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» зазначала, що рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу ґрунтувалось на відсутності у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення, неможливості встановити особу боржника, з’ясувати його місцезнаходження, транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку (п.п.2, 5, 7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»). Проте, на думку заявника, державним виконавцем не було належним чином досліджено питання відсутності у боржника майна та не вчинено всіх необхідних заходів для виконання наказу №7/84 від 07.06.2011р., що виключає можливість повернення виконавчого документа стягувачу з визначених державним виконавцем підстав.

Заявник у судове засідання 19.12.2017р. не з’явився.

Боржник у судові засідання 24.10.2017р., 21.11.2017р., 19.12.2017р. не з’явився, витребуваних судом документів не представив, будь-яких пояснень по суті скарги не надав, про розгляд скарги був обізнаний, про що свідчать наявні у матеріалах справи оголошення з офіційного веб-порталу «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» про дату та час судових засідань у справі №7/84, призначених на 24.10.2017р., 21.11.2017р., 19.12.2017р.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у запереченнях б/н від 20.11.2017р., які підтримані представником відділу у судовому засіданні 29.11.2017р., наполягав на правомірності дій державного виконавця під час прийняття оскаржуваної постанови та відсутності підстав для задоволення скарги.

Згідно з ч.2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, стягувача, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга №31/13-3760 від 20.09.2017р. Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» підлягає задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України.

За приписами ч.1, ч.3 ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

З наданих Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копій матеріалів виконавчого провадження №33140786 вбачається, що державним виконавцем 20.06.2012р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з постановою від 26.05.2017р. державним виконавцем наказ суду №7/284 від 07.06.2017р. було повернуто стягувачу на підставі п.п.2, 5, 7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.2 вказаного нормативно-правового акту примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. та №1404-VIII від 02.06.2016р. основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Відкриття виконавчого провадження - це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом.

Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Аналогічна норма міститься в п.4 ст.18 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

У відповідності до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст.32 Закону України №606-ХІV від 21.04.1999р., що знайшла своє відображення у ст.10 редакції Закону №1404-VІІІ від 02.06.2016р.).

У відповідності до ч.2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за №512/5 в редакції, що діяла до 05.10.2016р.) організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Як встановлено, при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець керувався нормами п.п.2, 5, 7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом яких виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи;

- транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець зазначав про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та безрезультатність заходів державного виконавця щодо розшуку такого майна.

Проте, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Наразі, у відповідності до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобов’язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Доказів відповідного звернення суду не надано.

Разом з тим, в рамках виконавчого провадження ВП №33140786 державним виконавцем не направлялись запити до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, Державної казначейської служби України, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики, відповідних органів щодо наявності зареєстрованих цінних паперів, катерів, яхт, повітряних суден, сільськогосподарської техніки та технологічного обладнання, іншого рухомого майна, корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності, іншого майна (майнових прав), належних на праві власності відповідачу.

Водночас, за змістом ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Докази складання відповідного акту у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Таким чином, дослідивши матеріали виконавчого провадження №33140786, суд встановив, що докази на підтвердження викладених в оскаржуваній постанові доводів у виконавчому провадженні відсутні, будь-якого документального підтвердження вчинення державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій по розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення за наказом №7/84 від 07.06.2011р. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до матеріалів справи не надано, акт з цього приводу в порядку норм ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не складався.

При цьому висновок щодо «безрезультатності» та/або «неможливості» розшуку майна чи встановлення/з'ясування певних обставин буде обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

За приписами ст.129 Конституції України обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

За приписом ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об’єднаннями на всій території України. Обов’язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регулює відносини, що виникають у зв?язку з обов?язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004р. у справі «Півень проти України» вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов?язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п.35 рішення).

У зв?язку з викладеним, з метою відновлення законних прав стягувача, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.05.2017р. підлягає визнанню недійсною, а дії з її прийняття слід вважати незаконними.

При цьому, судом враховано, що вимога скаржника щодо скасування постанови за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання її недійсною.

Відповідно до ст.343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов’язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на висновки суду щодо неправомірності дій державного виконавця з прийняття постанови від 26.05.2017р., вимога скарги про зобов’язання державного виконавця органу державної виконавчої служби відновити виконавче провадження №33140786 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» також підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 235, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу №31/13-3760 від 20.09.2017р. Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про:

-          визнання незаконними дій державного виконавця органу державної виконавчої служби щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 26.05.2017р. ВП №33140786;

-          визнання недійсною та скасування постанови про повернення виконавчого документа від 26.05.2017р. ВП №33140786;

-          зобов’язання державного виконавця органу державної виконавчої служби відновити виконавче провадження №33140786 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Визнати незаконними дії державного виконавця органу державної виконавчої служби щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 26.05.2017р. ВП №33140786.

Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа від 26.05.2017р. ВП №33140786.

Зобов’язати державного виконавця органу державної виконавчої служби відновити виконавче провадження №33140786 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Повний текст ухвали складено та підписано 26.12.2017р.

Ухвала набрала законної сили 26.12.2017р. та відповідно до п.17.5 п.17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Ю.О.Паляниця