ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26 грудня 2017 року м. Черкаси справа № 925/1316/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Буднік А.М., за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1

від першого позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від другого позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

третя особа: ГУ Держгеокадастру у Черкаській області: ОСОБА_3 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації та Тарасівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "АгроРось"

про стягнення 41 160,00 грн. та зобов'язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов з вимогами про стягнення з відповідача шкоди, нарахованої за самовільне зайняття земельної ділянки історико-культурного призначення загальною площею 8,9633 га державної форми власності в адмінмежах Тарасівської сільської ради Звенигородського району в сумі 41 160,00 грн. та про зобов'язання відповідача повернути з незаконного володіння вказану земельну ділянку на користь держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації.

Ухвалою від 05.12.2017 суд прийняв до розгляду заяву прокурора від 24.11.2017 року про зміну другої позовної вимоги, якою прокурор просить зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку історико-культурного призначення загальною площею 8,9633 га державної форми власності в адмінмежах Тарасівської сільської ради Звенигородського району (а.с. 70,82).

В останньому судовому засіданні прокурор подав додаткове пояснення щодо позовних вимог і на підставі ст. 5, 238,239 ГПК України про право суду вказати спосіб та порядок виконання судового рішення, просить зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її державі за актом приймання-передачі. Дане уточнення суд протокольно прийняв до розгляду в ході розгляду справи.

В ході розгляду справи представник відповідача жодного разу в засідання не з'явився, у відзиві на позов (а.с. 52) вказав на врегулювання спору шляхом сплати коштів в сумі 41 160,00 грн. та звільнення земельної ділянки на виконання припису про порушення вимог земельного законодавства від 14.06.2017 № 95-ДК/0031Пр/03/01-17. Суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представники прокуратури, позивача та третьої особи в ході розгляду справи позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити. З приводу сплачених коштів прокурором подано клопотання про припинення (закриття) провадження у справі (а.с. 77,88).

З матеріалів справи вбачається наступне:

Державним інспектором в сфері контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Черкаській області ОСОБА_4 складено акт

перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 14.06.2017 року № 95-ДК/95/АП109/01/-17 (а.с. 21).

Даним актом засвідчується, що в присутності представників відповідача, СТОВ "Агрофірма "АгроРось", проведена перевірка дотримання цим підприємством вимог земельного законодавства. Встановлено, що СТОВ "Агрофірма "АгроРось" використовує земельні ділянки історико-культурного призначення загальною площею 8,9633 га державної форми власності в адмінмежах Тарасівської сільської ради Звенигородського району під вирощування сільськогосподарських культур без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст. 125,126 Земельного Кодексу України.

14 червня 2017 року Управлінням контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Черкаській області складено припис (а.с. 27) яким констатовано факт використання відповідачем вказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів та приписано в 30-денний термін усунути дане порушення земельного законодавства.

Відповідач на доказ виконання позовних вимог надав суду копію платіжного доручення № 2775 від 18.10.2017 (а.с. 55) про сплату на рахунок УДКСУ в Звенигородському районі 41 160,00 грн. як відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки згідно розрахунку.

Прокурором підтверджено отримання цих коштів та подано суду клопотання про припинення провадження у справі та про закриття провадження за нормами попередньої та чинної редакції ГПК України.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Прокурор та інші учасники процесу вважають, що предмет спору за позовною вимогою в частині стягнення 41160,00 грн. шкоди є відсутнім і не заперечують проти закриття провадження у справі.

В частині решти позовних вимог (про зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку) судом встановлено наступне:

Факт самовільного використання відповідачем, СТОВ "Агрофірма "Рось", земельних ділянок історико-культурного призначення загальною площею 8,9633 га державної форми власності в адмінмежах Тарасівської сільської ради Звенигородського району під вирощування сільськогосподарських культур без правовстановлюючих документів, прокурор та позивач підтверджують актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.06.2017 та приписом про усунення порушень земельного законодавства від 14.06.2017. Цими документами констатовано використання вказаних земель відповідачем під вирощування сільськогосподарських культур.

Відповідач факт використання ним вказаної земельної ділянки для вирощування сільгоспкультур не заперечує.

Відповідач після звернення прокурора до суду добровільно сплатив кошти в сумі 41160,00 грн., як відшкодування шкоди, завданої самовільним використанням земельної ділянки. Дану обставину суд також вважає доказом визнання відповідачем факту користування ним земельною ділянкою з порушенням положень чинного земельного законодавства.

У відзиві на позов (а.с. 54) керівник відповідача вказав, що на виконання вимог припису про порушення вимог земельного законодавства від 14.06.2017 № 95-ДК/0031Пр/03/01-17 відповідач звільнив земельні ділянки, припинив користування ними і станом на 01.10.2017 ці ділянки відповідачем не використовуються.

Суд вимагав у прокурора, позивача та третьої особи докази того, що відповідач і під час розгляду справи по суті продовжує займати земельні ділянки і користуватися ними, для доведення правомірності позовної вимоги в частині зобов'язання СТОВ "Агрофірма "АгроРось" звільнити ці ділянки.

В останнє засідання суду подано складений Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 20.12.2017 (а.с. 87), складений в присутності представника відповідача, яким встановлено, що на земельній ділянці державної власності, що відноситься до категорії земель історико-культурного призначення орієнтовною площею 8,9633 га Звенигородського району Черкаської області після збору врожаю подрібнено рештки сільськогосподарської культури - кукурудзи. На земельній ділянці зі сніговим покривом орієнтовно 10 см. не візуалізуються будь-які посіви сільськогосподарських культур.

Суд вважає, що дані докази навпаки підтверджують доводи відповідача про те, що ним було звільнено і не використовуються в даний час земельні ділянки, щодо яких виник спір. Сама по собі наявність на поверхні землі подрібнених решток сільськогосподарських культур, на думку суду, не може бути доказом того, що відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою. У суду немає доказів, що ці рештки є цілеспрямованою підготовкою відповідача до весняного удобрення землі для її подальшого переорювання. Коли з"явилися ці рештки, за матеріалами справи встановити неможливо.

Суд не погоджується із доводами прокурора, позивача та третьої особи про те, що належним і допустимим доказом звільнення земельних ділянок є лише складення акту про їх звільнення між відповідачем та уповноваженим органом на розпорядження спірними земельними ділянками. При цьому суд виходить з того, що прокурором та позивачем не доведено існування норми законодавства з такими положеннями у правовідносинах сторін; у відповідача відсутні будь-які правоустановчі документи на використання земельних ділянок і він не перебуває у відносинах їх оренди, за результатами завершення яких він повинен повернути орендовану земельну ділянку саме по акту приймання-передачі.

У відповідності до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи прокурора та третьої особи про те, що без складення акту про звільнення земельної ділянки відповідач навесні наступного року обов'язково займеться оранкою земель та засіє їх сільськогосподарськими культурами, чим і далі порушуватиме права держави, а тому позов підлягає до задоволення, суд до уваги не приймає, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Можливості захисту від майбутнього порушення права (захист права наперед) чинним ГПК України не передбачено.

Отже, на думку суду, зібрані у справі докази підтверджують те, що станом на час вирішення спору відповідач вже не здійснює користування землями історико-культурного призначення орієнтовною площею 8,9633 га у Звенигородському районі Черкаської області і не займає їх. З матеріалів справи не вбачається конкретних обставин чи дій з боку відповідача, які підтверджують протилежне. Таких обставин не вказали суду і прокурор з позивачем та третьою особою.

Отже, предмет спору є відсутнім за обома позовними вимогами.

У відповідності до ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повну ухвалу складено 28 грудня 2017 року

Суддя Н.М. Спаських