КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2017 р. Справа№ 910/17962/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 06.06.2017 (головуючий суддя Маринченко Я.В., судді

Босий В.П., Турчин С.О.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання

рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства

юстиції України

у справі № 910/17962/15

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі

1) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2) Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

(далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»)

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

(далі - ПАТ «Київенерго»)

про стягнення 809 751 417, 33 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/17962/15 скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича задоволено. Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження. Визнано недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження.

Не погодившись із згаданою ухвалою, ПАТ «Київенерго» оскаржило її в апеляційному порядку, просило прийняти нове судове рішення, яким постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, заборгованість позивача перед відповідачем погашено 13.12.2015, тобто до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Однак скасовуючи постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції не встановив, які суми були списані на підставі згаданого Закону, а також неправомірно дійшов висновку, що факт списання заборгованості нічим не підтверджено. Крім цього, на думку апелянта, списанню підлягала й сума неустойки, необґрунтованими також є висновки місцевого суду про необхідність внесення відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості, неправомірним є визнання судом дій державного виконавця по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження незаконними тощо.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі № 910/17962/15 ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Київенерго» - без задоволення.

Не погодившись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі № 910/17962/15, ПАТ «Київенерго» та Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернулись до Вищого господарського суду України в касаційному порядку, просили скасувати згадані судові рішення та постановити нове рішення, яким відхилити скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на дії державного виконавця та розподілити судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2017 касаційні скарги ПАТ «Київенерго» та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №910/17962/15 скасовано, справу № 910/17962/15 передано на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду. Стягнуто з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в дохід Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва 1 600 грн. судового збору за подання касаційної скарги. Господарський суд міста Києва зобов»язано видати наказ.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Вищий господарський суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції не перевірив, чи була погашена відповідачем основна заборгованість станом на 30.11.2016, коли набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та в залежності від цього належним чином не з»ясував, чи наявна у боржника заборгованість (інфляційні втрати, 3% річних, пеня), які підлягають врегулюванню саме через визначену в Законі процедуру з включенням боржника до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (з відповідними передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» наслідками), чи підлягає така заборгованість безумовному списанню в порядку ч. 3 ст. 7 цього Закону.

В судове засідання апеляційної інстанції 26.12.2017 з'явились прокурор, представники позивача-2 та відповідача, представник позивача-1 не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні скарги відмовити повністю.

Прокурор та представник позивача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких доводи апеляційної скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, відтак оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016, провадження у справі №910/17962/15 в частині стягнення грошових коштів в розмірі 32 927 306,00 грн. припинено. Позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» грошові кошти: основного боргу - 209 070 089,85 грн., пені - 87 394 938,06 грн., 3% річних - 5 614 581,88 грн., інфляційних втрат - 155 799 403,02 грн. та 7% штрафу - 32 325 321,42 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Публічного ПАТ «Київенерго» в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 47 212,59 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі №910/17962/15 змінено.

04.07.2016 на виконання постанови Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у справі №910/17962/15 Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Додатковою постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2016 у справі №910/17962/15 стягнуто з ПАТ НАК «Нафтогаз України» на користь ПАТ «Київенерго 9 974,68 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг. 25.07.2016 на виконання цієї додаткової постанови Вищого господарського суду України від 18.07.2016 Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Матеріалами справи встановлено, що 26.07.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51788448 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 щодо стягнення заборгованості з ПАТ «Київенерго» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України».

02.08.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №51788448 до зведеного виконавчого провадження №50215323, яке веде Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

26.12.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. винесено постанову від 26.12.2016 ВП№51788448 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.16 ч.1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку із списанням згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» пені, інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ПАТ НАК «Нафтогаз України» за спожитий природний газ, які підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

В лютому 2017 ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 на підстав п.16 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку із списанням згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» пені і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за спожитий природний газ, які підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Вищезгадана постанова, на думку ПАТ НАК «Нафтогаз України», суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки на час списання заборгованості порядок, передбачений цим Законом, затверджений не був, боржник не був включений до відповідного Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таким чином, позивач просив суд визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 26.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51788448 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 (про стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 80 705 728,90 грн. пені, 5 162 620,86 грн. 3% річних, 144 369 676 грн. інфляційних втрат та 29 432 410 грн. 7% штрафу). Крім цього визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е. від 26.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51788448 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 по справі №910/17962/15.

Задовольняючи скаргу ПАТ НАК «Нафтогаз України», місцевий суд вважав, що закінчення виконавчого провадження №51788448 на підставі п. 16 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним, оскільки матеріали справи та виконавчого провадження не містять жодних документів на підтвердження факту списання заборгованості. Крім цього, за висновками місцевого суду, для списання зобов'язань з оплати неустойки (штрафу, пені), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до відповідного Реєстру. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених згаданим Законом, суд першої інстанції відхилив доводи ПАТ «Київенерго» щодо правомірності списання заборгованості та припинення виконавчого провадження, відтак задовольнив скаргу позивача в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, завданням державної виконавчої служби згідно п. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

За приписами ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність визначених у цьому Законі дій органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України (ст.18) «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено матеріали справи, підставою для закінчення виконавчого провадження №51788448 стали обставини, визначені п. 16 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, п. 16 ст. 39 згаданого Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням (частину першу статті 39 доповнено пунктом 16 згідно із Законом № 1730-VIII від 03.11.2016).

Як згадувалось вище, оскаржуваною постановою державного виконавця встановлено, що нараховані суми підлягають списанню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Судом встановлено, що факт списання заборгованості жодним чином не підтверджено й матеріали справи не містять доказів вчинення сторонами до моменту винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження будь-яких дій щодо списання.

Таким чином, державним виконавцем не враховано приписів ч. 3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до яких на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Процедура врегулювання заборгованості на підставі п. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

В свою чергу, преамбулою Закону України № 1730-VIII визначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За приписами абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Положеннями абз. 4 та 5 ч.1 ст.1 Закону України № 1730-VIII визначено, що заборгованість, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - Реєстр).

Вищезгадана норма кореспондується з абз. 12 ч.1 ст.1 Закону України № 1730-VIII, яким встановлено коло учасників процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до Реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним Реєстром, відповідно до п. 4 якого формування та ведення Реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до Реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з Реєстру.

З огляду на вищенаведені положення Закону України № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного Реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в сфері житлово-комунального господарства, а саме Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Для включення до Реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 01.07.2016 (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідку, складену підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості. Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (ч.ч. 1,2 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).

Підприємство (організація) вважається виключеним з Реєстру з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з Реєстру та внесення відповідного запису до Реєстру.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що для списання зобов'язань з оплати неустойки (штрафу, пені), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, товариство мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто має бути включеним до Реєстру.

Проте в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч. 2 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2017 у справі №910/15873/13).

Таким чином, твердження апелянта про те, що заборгованість відповідача вірно списано, а виконавче провадження правомірно закінчено, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з підстав їх необґрунтованості.

Матеріалами справи встановлено, що листом № 42АУ/92ПЗ/974 від 16.03.2017 відповідач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства з проханням роз'яснити чи підлягає включенню до Реєстру підприємства, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії інформація про обсяг нарахувань неустойки (штрафу, пені), інших штрафних санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних для можливості їх списання згідно ч. 3 ст. 7 Закону 1730-VIII.

У відповідь Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства листом № 8/10-630-17 від 17.03.2017 повідомило відповідача, що нараховані на погашену підприємством ПАТ «Київенерго» заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Закону № 1730-VIII неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річні підлягають списанню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Проте зазначаючи в листі № 8/10-630-17 від 17.03.2017, що неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річні підлягають списанню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства жодним чином не зазначило про їх автоматичне списання або погашення з дня набрання чинності Законом України № 1730-VIII.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення сторонами після набрання чинності Законом України № 1730-VIII будь-яких дій щодо проведення списання нарахованих сум, як то погодження сторонами такого списання шляхом обміну листами або проведення взаєморозрахунків тощо.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві при винесення постанови від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження є незаконними, відтак згадана постанова підлягає визнанню недійсною.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні

(ухвалі) висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 255, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ «Київенерго» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/17962/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/17962/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.12.2017

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук