РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"13" грудня 2017 р. Справа № 903/606/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Гітун Н.І. (довіреність №16 від 31.08.2017р.);

Черьомуха О.В. (довіреність №16 від 31.08.2017р.);

відповідача - Кумановський Л.М. (довіреність від 22.05.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Приватного акціонерно-го товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» на рішення господарського суду Волинської області від 03.10.2017р. у справі №903/606/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство

автобусних станцій» м.Луцьк

до Фізичної особи-підприємця Геруна Юрія Євгенійовича

АДРЕСА_1

про стягнення 188 929 грн. 79 коп. заборгованості, пені, інфляційних втрат та річних,-

Представникам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Клопо-тання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суд-дів не надходило.

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.10.2017р. у справі №903/606/17 (суддя Костюк С.В.) з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних стан-цій» (надалі в тексті - Товариство) до Фізичної особи-підприємця Геруна Юрія Євгенійовича (нада-лі в тексті - Підприємець) про стягнення 188 929 грн. 79 коп. заборгованості, пені, втрат від інфляції та річних.(т.1, арк.справи 167-169).

Рішення вмотивоване тим, що оскільки договір про надання послуг припинив свою дію у зв'я-зку із надісланням Товариством листа від 09.11.2011р. про розірвання договору - останній припи-нив дію, жодні послуги не надавалися, а тому відсутні правові підстави для стягнення за боргова-ності, інфляційних втрат, річних та пені.(т.1, арк.справи 168).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, у якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської об-ласті від 03.10.2017р. та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.(т.1, арк.справи 175-182).

Скаржник вважає, що через невірне застосування норм матеріального права та неповне з'ясу-вання обставин справи місцевим господарським судом зроблено невірні висновки і прийняте неза-конне і необґрунтоване рішення. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що одно-стороння відмова від договору не передбачена, послуги надавалися протягом усього спірного пері-оду, крім того сторони у договорі погодили, що для оплати наданих послуг немає необхідності скла-дати акти приймання-передачі.(т.1, арк.справи 177-181).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2017р. прийнято до про-вадження апеляційну скаргу Позивача, справу призначено до слухання.(т.1, арк.справи 173).

14.11.2017р. на електронну адресу суду від Відповідача надійшли заперечення на апеляцій-ну скаргу, в яких він просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залиши-ти без змін.(т.1, арк.справи 191-194).

Ухвалою від 14.11.2017р. відкладено розгляд апеляційної скарги. Крім того, у Позивача вит-ребувано докази надсилання (вручення) протягом спірного періоду актів виконаних робіт Відпові-дачу, а також докази на підтвердження надання послуг за Договором. У Відповідача витребувано докази припинення на підставі листа від 09.11.2011р. договірних відносин, копії правовстановлю-ючих документів на користування земельною ділянкою, яка розташована по вул.Конякіна, 39 у міс-ті Луцьку.(т.1, арк.справи 203-204).

27.11.2017р. на електронну адресу суду та 28.11.2017р. через канцелярію суду на виконання вимог апеляційного суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги Позивача та витре-бувані докази, а саме: договір від 22.01.2013р. №287 Товариства із АТП «Луцькспецкомунтранс» про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів; паспорт автостанції м.Луцьк за адре-сою вул.Конякіна, 39; рішення Луцької міської ради від 28.12.2004р. №21/15.3 про надання Това-риству на умовах оренди земельну ділянку для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою вул. Конякіна, 39; укладений Товариством і Міською радою договір оренди земельної ділянки від 15.02. 2005р. для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою вул.Конякіна, 39; витяг з державного ре-єстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, з якого вбачається, що за Товариством 15.08.2017р. зареєстровано земельну ділянку для обслуговування автостанції м.Луцьк по вул.Конякіна, 39 на праві постійного користування на підставі державного акта на право пос-тійного користування від 06.12.1995р.; копії сторінок журналів пропуску автомобілів за 2015-2017 роки.(т.1, арк.справи 207-228; т.2, арк.справи 1-166).

Розгляд апеляційної скарги відкладено ухвалою від 28.11.2017р. Крім того, у Позивача витре-бувано розгорнутий і обґрунтований розрахунок позовних вимог. У Відповідача витребувано дока-кази припинення договірних відносин на підставі листа від 09.11.2011р.; копії правовстановлюю-чих документів на користування земельною ділянкою, яка розташована по вул.Конякіна,39 у м.Лу-цьку та копії документів на отримання та оплату послуг з обслуговування кіосків №4, №7 та май-данчика під літнє кафе (паркування транспорту, освітлення, прибирання, вивіз сміття тощо).(т.2, арк.справи 169-170).

06.12.2017р. на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких Скаржник заз-начає про те, що у разі надання послуг за споживання електроенергії з наймачів стягується плата лише за технологічне використання мережі. Разом з тим, оплату за встановлення точки мережі та за електроенергію станція не нараховує.(т.2, арк.справи 174-176).

Крім того, 06.12.2017р. на виконання ухвали від 28.11.2017р. Позивач подав через канцелярію суду Державний акт від 06.12.1995р. на право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою: вул.Конякіна, 39.(т.2, арк.справи 178-181).

Відповідач 06.12.2017р. подав копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно примі-щення магазинів №4 та №7 за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 39, а також постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2012р. №5004/639/12, якою частково припинено дого-вір оренди від 15.02.2005р. земельної ділянки для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою вул.Конякіна, 39, укладений Товариством та Міською радою в частині земельної ділянки, на якій розташовані магазини №4 та №7 за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 39.(т.2, арк.справи 197-203).

У судовому засіданні 06.12.2017р. оголошувалася перерва до 13.12.2017р.(т.2, арк.справи 204-205).

11.12.2017р. на адресу апеляційного суду надійшов детальний розрахунок ціни позову Скар-жника та технічний звіт з топографо-геодезичних робіт для виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою вул.Конякі-на, 39.(т.3, арк.справи 75).

У всіх судових засіданнях апеляційної інстанції представники Позивача підтримували апе-ляційну скаргу в повному обсязі, надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Пред-ставник Відповідача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав свої пояснен-ня.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, на-явні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріаль-ного та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2011р. ПрАТ «Волинське обласне підприємство ав-тобусних станцій»-власник та ФОП Герун Ю.Є.-наймач уклади договір №5-2011 на надання послуг (надалі в тексті - Договір), відповідно до п.1.1 якого предметом договору є надання власником пос-луг з обслуговування площі, розміром 42 м2 (кіоск №4) та площі під літнє кафе розміром 28 м2, пло-щі розміром 27 м2 (кіоск №7), які розташовані на території Автовокзалу «Луцьк» у м.Луцьк по вул. Конкіна, 39.(т.1, арк.справи 12-13).

Договір укладається на невизначений термін та вступає в дію з 01.07.2011р. після його під-писання сторонами та оплати по п.4.7.(п2.1 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору, наймач сплачує плату за обслуговування: кіоску №4 та площі під літнє кафе - в сумі 1 400 грн. на місяць, крім того ПДВ 20% - 280 грн., всього 1 680 грн., в т.ч. за технологічне використання електромережі власника в розмірі 29 грн., крім того ПДВ 20% - 5,80 грн., всього - 34,80 грн.; кіоску №7 - в сумі 480 грн. на місяць, крім того ПДВ 20% - 96 грн., всього 576 грн., в т.ч. за технологічне використання електромережі власника в розмірі - 19 грн., крім того ПДВ 20% - 3,80 грн., всього 22,80 грн.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що наймач відшкодовує витрати на комунальні послу-ги/вивезення сміття та прибирання: кіоску №4 та площі під літнє кафе - в сумі 700 грн. на місяць, крім того ПДВ 20% - 140 грн., всього 840 грн.; кіоску №7 - в розмірі 420 грн. в місяць, крім того ПДВ 20% - 84 грн., всього 504 грн.

Відповідно до 4.4 Договору, підвезення товарів для власних потреб наймач проводить шля-хом заїзду одного транспортного засобу на майданчик тимчасового відстою приватного автотранс-порту на території Автовокзалу з оплатою 120 грн. на місяць, крім того ПДВ 20% - 24 грн., всього - 144 грн.

Згідно з п.4.5, загальна сума Договору - 3 120 грн. на місяць, крім того ПДВ 20% - 624 грн., всього - 3 744 грн. та оплата за використану електроенергію згідно показників лічильника. Дана сума може переглядатися сторонами в разі зміни офіційного індексу інфляції, податкового законо-давства України та в інших не заборонених законодавством випадках не рідше одного разу у півріч-чя.

Наймач перераховує на розрахунковий рахунок власника встановлену п.4.5 Договору плату в строк до 05 числа поточного місяця.(п.4.6 Договору).

Крім того, пунктом 6.1 Договору, зокрема, передбачено, що у випадку прострочення сплати платежів за п.4.5 - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день про-строчення.

Про розірвання Договору кожна із сторін зобов'язана письмово попередити іншу за один мі-сяць.(п.7.2 Договору).

Договір підписано головою правління Товариства та Підприємцем, скріплено відтисками пе-чаток сторін.(т.1, арк.справи 13).

З матеріалів справи також вбачається, що 09.11.2011р. Товариство надіслало Підприємцеві лист із повідомленням про розірвання з 08.12.2011р. Договору у зв'язку з порушеннями його умов, а надання послуг припиняється. Товариство також просило Підприємця до вказаного терміну розра-хуватися за надані послуги та звільнити територію автостанції від свого майна.(т.1, арк.справи 58).

Крім того, матеріали справи містять направлені 25.07.2017р. Товариством і не підписані Під-приємцем акти приймання-здачі виконаних робіт за 2011-2017 роки.(т.1, арк.справи 14-52).

А також, подані до суду апеляційної інстанції:

- договір від 22.01.2013р. №287 Товариства із АТП «Луцькспецкомунтранс» про надання пос-луг з вивезення твердих побутових відходів;

- паспорт автостанції м.Луцьк за адресою вул.Конякіна, 39;

- рішення Луцької міської ради від 28.12.2004р. №21/15.3 про надання Товариству на умо-вах оренди земельну ділянку для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою вул.Конякіна,39;

- договір оренди земельної ділянки від 15.02.2005р. для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою вул.Конякіна, 39, укладений Товариством та Міською радою;

- витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового пра-ва, з якого вбачається, що 15.08.2017р. за Товариством зареєстровано земельну ділянку для обслуго-вування автостанції м.Луцьк за адресою: вул.Конякіна,39 на праві постійного користування на підс-таві Державного акта на право постійного користування від 06.12.1995р.;

- копії сторінок журналів пропуску автомобілів за 2015-2017 роки.(т.1, арк.справи 207-228, т.2, арк.справи 1-166).

- Державний акт від 06.12.1995р. на право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою: вул.Конякіна,39.(т.2, арк.справи 178-181).

- свідоцтва нотаріуса, які посвідчують право власності Підприємця на нерухоме майно: при-міщення магазинів №4 та №7 за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна,39.(т.2, арк.справи 197-203).

Так, вважаючи своє право порушеним, Товариство звернулось до суду з позовом до Підпри-риємця, у якому просило, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.10.2017р., стяг-нути з Відповідача заборгованість за договором про надання послуг №5-2011 від 29.06.2011р. в су-мі 134 784 грн. за період з 06.09.2014р. по 05.09.2017р. Крім того, з підстав ст.230 ГК України, ст.ст. 526, 549, 625 ЦК України, Позивач нарахував 11 791 грн. 69 коп. пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку за кожен день прострочення за період з 06.03.2017р. по 05.09.2017р., 37 948 грн. 61 коп. інфляційних втрат та 4 405 грн. 49 коп. -3% річних за період з 06.09.2014р. по 06.09.2017 року.(т.1, арк.справи 80).

Як вже зазначалось вище, рішенням від 03.10.2017р. господарський суд Волинської області у задоволенні позову відмовив.(т.1, арк.справи 167-169).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства під час ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга частково обґрунтована і підлягає задо-воленню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) - госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України).

Господарські зобов'язання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених за-коном, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та пені за послуги, надані згідно укла-деного договору.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів приймає до уваги, що матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення 29.06.2011р. Договору №5-2011 - між сторонами виникли правовідносини з надання послуг, оскільки такі відносини відповідають дефініції ст.901 ЦК України: коли одна сто-рона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка спо-живається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не передбачили у Договорі обов'язковості скла-дання актів приймання-передачі наданих послуг/робіт, а встановили обов'язок наймача в строк до 05 числа поточного місяця перераховувати на розрахунковий рахунок власника плату, встановлену п.4.5 Договору.(п.4.6 Договору).

При цьому, матеріали справи не містять доказів оплати Підприємцем вартості наданих пос-луг.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що Договір розірвано на підставі листа від 09.11.2011р., оскільки п.7.2 Договору передбачено, що про розірван-ня кожна із сторін зобов'язана письмово попередити іншу за один місяць. Натомість, у листі від 09.11.2011р. Товариство просило Підприємця до 08.12.2011р. розрахуватися за надані послуги та звільнити територію автостанції від свого майна.(т.1, арк.справи 58). Підприємець не направляв (не передавав) Товариству письмового повідомлення про погодження на розірвання Договору з 08.12. 2011р. Матеріали справи не містять ні погодження Відповідачем розірвання Договору, ні доказів звільнення території Автостанції Луцьк.

Матеріалами справи стверджено, що земельна ділянка перебуває на праві постійного корис-тування у Товариства і таке право зареєстроване в Державному реєстрі, про що свідчать Державний акт від 06.12.1995р. на право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування ав-тостанції м.Луцьк за адресою: вул.Конякіна,39 та витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, з якого вбачається, що 15.08.2017р. за Товариством зареєстровано земельну ділянку для обслуговування автостанції м.Луцьк за адресою: вул.Конякіна, 39 на праві постійного користування.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських догово-рів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського ін-тересу.

Аналогічно, згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що після 08.12.2011 року дія Договору не припинилась, а у зв'язку з несплатою вартості наданих послуг у Підприємця перед Товариством утворилась заборгованість і тому позовні вимоги про стягнення 134 784 грн. за період з 06.09.2014р. по 05.09.2017р. (тобто в межах строків позовної давності) відшкодування вар-тості фактично наданих послуг є такими, що підлягають задоволенню.

Крім стягнення основного боргу Позивач заявив додаткові грошові вимоги.

Так, за порушення строку розрахунку Позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної облі-кової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 11 791 грн. 69 коп. пені з 06.03.2017р. по 05.09. 2017р.

Перевіривши правильність нарахування пені з підстав ст.231, ч.6 ст.232 ГК України, ст.549 ЦК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань» - апеляційний суд вважає правомірним визначення Позивачем строків та порядку нарахування пені за триваюче правопорушення, що зумовлено встановленням Договором неустойки у формі пені за порушення грошових зобов'язань у відсотковому відношення до суми невиконаного зобов'язання, при цьому розмір пені не перевищує розміру подвійної облікової ставки Національного банку Укра-їни, а тому вимога про стягнення пені в сумі 11 791 грн. 69 коп. пені з 06.03.2017р. по 05.09.2017р. є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Крім того, перевіривши з підстав ст.625 ЦК України розрахунок позовних вимог, колегія суд-дів вважає, що 3% річних в сумі 4 405 грн. 49 коп. за період з 06.09.2014р. по 06.09.2017р., нарахо-вані з дотриманням вимог законодавства і з підстав ст.33 ГПК України підлягають стягненню з Від-повідача.

Разом з тим, перевіряючи розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів встановила арифме-тичні помилки, а тому з підстав ст.33 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача 31 603 грн. 10 коп. втрат від інфляції. При цьому, в задоволенні стягнення 6 345 грн. 51 коп. інфляційних втрат належить відмовити за безпідставністю.

Таким чином, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення із Фізичної особи-підприємця Геруна Юрія Євгенійовича на користь Приватного акціонерного това-риства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» 134 784 грн. заборгованості по роз-рахунках, 11 791 грн. 69 коп. пені, 31 603 грн. 10 коп. інфляційних втрат та 4 405 грн. 49 коп. -3% річних.

Натомість, вирішуючи даний спір, місцевий господарський суд залишив зазначені обстави-ни поза увагою, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення і зумовлює його скасування та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та ін.-шими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.104 ГПК України через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом пер-шої інстанції встановленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 35, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» на рішення господарського суду Волинської області від 03.10.2017р. у справі №903/606/17 задоволити частково.

2. Рішення суду першої інстанції скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Геруна Юрія Євгенійовича (реєстраційний номер платника єдиного внеску: НОМЕР_1; АДРЕСА_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підпри-ємство автобусних станцій» (ідентифікаційний код юридичної особи 03113130; 43018, Волинська обл., місто Луцьк, вул.Львівська, будинок 148) 134 784 грн. заборгованості по розрахунках, 11 791 грн. 69 коп. пені, 31 603 грн. 10 коп. інфляційних втрат та 4 405 грн. 49 коп. -3% річних.

4. Надати доручення місцевому господарському суду про видачу відповідного наказу.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

6. Справу №903/606/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.