ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2017 р. м. Київ Справа № 911/3333/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер»

до Фізичної особи-підприємця Кравченко (Папенко) Галини Петрівни

про стягнення 23603,06 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (далі - ТОВ «Кушнер», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кравченко (Папенко) Галини Петрівни (далі - відповідач) про стягнення 23603,06 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення отриманого на підставі договорів суборенди № 20042-17089 від 24.04.2014 р. та № 20042-17242 від 06.05.2014 р. майна, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 19603,06 грн. вартості неповернутого майна, 4000,00 грн. штрафу, а також витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою від 13.11.2017 р. за вказаним позовом було порушено провадження у даній справі № 911/3333/17.

У судовому засіданні 04.12.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримував; представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Розгляд справи відкладався.

Слід зазначити, що 15.12.2017 р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р. справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши наявні матеріали справи та враховуючи, що розгляд по суті у даній справі був розпочатий у судовому засіданні 04.12.2017 р., суд дійшов висновку, що справу № 911/3333/17 слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті.

У судове засідання 26.12.2017 р. представники позивача та відповідача не з'явились, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені належно.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Також слід зазначити, що можливість суду розглянути справу за наявними в ній матеріалами передбачено ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні 26.12.2017 р. було прийнято рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

03.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Кравченко (Папенко) Галиною Петрівною (покупець) було укладено договір № 310762 поставки продукції, відповідно до п. 1 розділу І договору постачальник зобов'язаний поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Замовлення передається постачальнику у будь-якій зрозумілій формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв'язком, усно тощо).

Згідно з п. 2 розділу І договору поставки під терміном продукція в даному договорі сторони розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ «Оболонь», ДП ПАТ «Пивоварня Зіберта», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ПАТ «Красилівське», ПАТ «Бершадський пиво комбінат» та ПАТ «Севастопольський пиво-безалкогольний завод». Продукція, що поставляється, повинна відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним стандартам і правилам, встановленим діючим законодавством України, що підтверджується сертифікатами відповідності та якості.

Разом з тим, між постачальником та покупцем було укладено типові договори суборенди майна № 20042-17089 від 24.04.2014 р. та № 20042-17242 від 06.05.2014 р., відповідно до умов яких орендар зобов'язався передати суборендареві у строкове платне користування (оперативну суборенду), а суборендар - прийняти торгово-рекламне обладнання та сплачувати орендарю орендну плату (п. 1.1 договорів суборенди майна).

Пунктом 1.2 договорів суборенди майна сторони погодили перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна, яке передається орендарем суборендарю.

Згідно з п. 1.4 договорів суборенди майно надається суборендарю у користування з метою популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції, що виробляється/реалізується власником та корпоративним підприємствами власника. Під корпоративними підприємствами власника слід вважати: ДП ПАТ "Оболонь" "Пивоварня Зіберта", ДП ПАТ "Оболонь" "Красилівське", ПАТ "Охтирський пивоварний завод", ПрАТ "Бершадський комбінат" та ПАТ "Севастопольський завол напоїв". Суборендар не має права використовувати майно для інших цілей.

Пунктами п. 5.1, 5.1.1, 5.1.13, 5.1.18 договорів суборенди передбачено, що суборендар: зобов'язується з моменту прийняття майна в суборенду і до моменту повернення майна із суборенди, здійснювати в своїх торгових точках продаж, підтримувати наявність та асортимент продукції, що виробляється/реалізується власником та корпоративними підприємствами власника, згідно укладеного між орендарем та суборендарем договору купівлі-продажу (договору поставки) продукції виробництва власника та із врахуванням обумовлених між сторонами умов та обсягів; протягом 10 робочих днів після закінчення дії договору (в т.ч. дострокового) повернути майно орендарю (а в разі отримання відповідної вимоги - власнику) у діючому стані, технічно справне та комплектне, з урахуванням його нормального зносу; не змінювати місцезнаходження майна, яке вказано в п. 1.2 даного договору (або в специфікації) без письмового погодження такого переміщення з орендарем та власником.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договорів суборенди відповідальність перед орендарем та власником за дії наступного орендаря в повному розмірі і в першу чергу несе суборендар по договору. У випадку невиконання умов розділу договору, суборендар відшкодовує орендарю та власнику завдані збитки, в тому числі і втрачену вигоду. У випадку втрати (повного знищення) суборендарем майна (окрім випадків, що мають підтвердження актами відповідних органів і які виникли внаслідок дії обставин непереборної сили) або неповернення майна у відповідності з п. 2.3 даного договору, суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна, вказану в п. 1.2 договору (або в специфікації), із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами та власником.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 договорів суборенди майна, договір вважаться укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами, погодження власником. Договір укладається терміном на 1 календарний рік, якщо інше не випливатиме з тексту договору або чинного законодавства України. Якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 календарних днів до закінчення терміну дії договору, то строк дії договору подовжується ще на один календарний рік (п. 7.3 договорів суборенди майна).

Так, згідно договору суборенди майна 20042-17089 від 24.04.2014 р. та договору суборенди майна № 20042-17242 від 06.05.2014 р., укладених між постачальником та покупцем і погоджених із власником майна ПАТ «Оболонь», відповідачу було передано в суборенду майно, а саме - холодильник Інтер-1200 Т «Оболонь» зима-літо, інвентарний номер № 921574, вартістю 9490,04 грн. без ПДВ, 11388,05 грн. з ПДВ та комплект «Тайфун-90» на 3 с.п., інвентарний номер № 100258 вартістю 6845,84 грн. без ПДВ, 8215,01 грн. з ПДВ.

Факт передачі вказаного торгово-рекламного та холодильного обладнання підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів прийому-передачі майна типової форми № 1 від 24.04.2014 р. та від 06.05.2014 р. на загальну суму 19603,06 грн., які підписано ТОВ «Кушнер» та ФОП Кравченко (Папенко) Галиною Петрівною (оригінали оглянуті судом).

Пунктом 2.7 договорів суборенди передбачено, що представники орендаря та власника мають право здійснювати необмежений контроль за використанням суборендарем майна як шляхом безпосередньої перевірки порядку експлуатації суборендарем майна і проведенням інвентаризації, так і шляхом направлення суборендарю відповідних запитів з вимогою про надання інформації і документів, підтверджуючих поточний стан майна та порядок його використання. При необхідності, контроль цільового використання майна можуть здійснювати уповноважені орендарем або власником посадові особи Торгово-промислової палати України.

Як слідує з матеріалів справи, на підставі наказу № 16-п від 04.01.2016 р. ТОВ «Кушнер» було створено комісію у складі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка провела перевірку наявності та цільового використання переданого суборендарю майна за адресою здійснення відповідачем торгової діяльності: м. Київ, вул. Радунська, 36.

Комісією було встановлено, що передане в суборенду майно за місцем його узгодженого розташування згідно договорів суборенди відсутнє, про що складений акт контрольної перевірки від 04.05.2016 р. (копію долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

Як стверджує позивач, на виконання умов п. 6.7 договору суборенди у телефонному режимі відповідачу було запропоновано приїхати на місце здійснення господарського діяльності останньої та підписати акт контрольної перевірки, для засвідчення відсутності переданого відповідачу майна, проте ФОП Кравченко (Папенко) Г.П. відмовилась від підписання акту контрольної перевірки від 04.05.2016 р.

ТОВ «Кушнер» було направлено на адресу ФОП Кравченко (Папенко) Г.П. претензію № 4107 від 04.10.2017 р. про повернення в десятиденний строк з моменту отримання даної претензії торгово-рекламного та холодильного обладнання.

Однак, вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення, у зв'язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 19603,06 грн. вартості неповернутого орендованого майна та 4000,00 грн. штрафу.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач у судові засідання представника не направила, відзиву на позов, доказів повернення торгово-рекламного та холодильного обладнання або відшкодування його вартості згідно з п. 6.2 договорів суборенди в загальному розмірі 19603,06 грн. на користь позивача суду не надала.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення вартості орендованого майна в розмірі 19603,06 грн. підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасного повернення майна, позивач на підставі п. 6.7 договорів суборенди майна просить суд стягнути з відповідача 4000,00 грн. штрафу, у тому числі - 2000,00 грн. штрафу за договором № 20042-17242 від 06.05.2014 р., 2000,00 грн. штрафу за договором № 20042-17089 від 24.04.2013 р.

Згідно з п. 6.7 договорів суборенди майна, у випадку невиконання відповідачем зобов`язань, передбачених п.п. 5.1.5, 5.1.17 та 5.1.18 договорів, відповідач сплачує позивачу штраф за кожен окремий випадок в розмірі 2000,00 грн. Належним підтвердженням таких фактів буде акт, складений за участю орендаря або власника та суборендаря, а у випадку ухилення суборендаря від підписання акту - одностороннім актом орендаря або власника з відповідною відміткою.

На підставі п. 6.7 договорів суборенди майна, враховуючи, що розрахунок штрафу, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 4000,00 грн. (2000,00 грн. + 2000,00 грн.) штрафу за порушення відповідачем обов`язку не змінювати місцезнаходження майна без письмового погодження з позивачем або власником, підлягає задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кравченко (Папенко) Галини Петрівни (07400, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (02192, м. Київ, вул. Миропільська, буд. 4, код 32559075) 19603 (дев'ятнадцять тисяч шістсот три) грн. 06 коп. основного боргу, 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. штрафу, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписане 09.01.2018 р.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Бабкіна