ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 справа № 905/2154/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2О , ОСОБА_3 ,
при секретар судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.Краматорськ Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від07.11.2017р.
у справі№ 905/2154/17 (суддя Г.В. Левшина)
за позовомПриватного акціонерного товариства "Авдіївський завод металевих конструкцій", м.Авдіївка Донецької області
доПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.Краматорськ Донецької області
простягнення 219466,81грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський завод металевих конструкцій", м.Авдіївка Донецької області, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.Краматорськ Донецької області про стягнення 219466,81грн., які складаються з суми основного боргу в розмірі 185304,42грн., 3% річних у розмірі 4325,00грн., пені в розмірі 9265,22грн. та інфляційних у розмірі 20572,17грн. Позовні вимоги мотивовані простроченням виконання відповідачем зобовязань за договором №411-ДОЭ-ДЦ про закупівлю товару від 09.06.2016р. в частині оплати вартості отриманого товару, у звязку з чим наявні підстави для стягнення основного боргу, а також для нарахування пені, інфляційних та 3% річних на суму простроченої заборгованості.

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.11.2017р. у справі №905/2154/17 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський завод металевих конструкцій" задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" основний борг у розмірі 185304,42грн., 3% річних у розмірі 4325,00грн., пеню в розмірі 9265,22грн. та інфляційні в розмірі 16729,73грн.

Виносячи зазначене рішення, господарський суд встановив факт порушення відповідачем зобовязання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару в розмірі 185304,42грн. за договором поставки №411-ДОЭ-ДЦ від 09.06.2016р., у звязку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення боргу, 3% річних, інфляційних та пені. При цьому, перевіривши розрахунок позивача, суд першої інстанції зазначив, що розрахунок пені та 3% річних є арифметично вірним та таким, що відповідає законодавству та фактичним обставинам справи, а у розрахунку інфляційних наявні помилки щодо визначення періоду для нарахування, а саме, нарахування інфляційних за листопад 2016р. є неправомірним.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Донецькобленерго" звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення апелянт зазначає порушення місцевим судом норм процесуального та матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та невірну оцінку доказів. Так, відповідач звертає увагу на сукупність обставин, які, на переконання останнього, свідчать про відсутність підстав для стягнення основного боргу, та, відповідно, про відсутність підстав для нарахування 3% річних, пені та інфляційних, а саме:

- неможливість виконання зобовязань через відсутність доступу (з огляду на проведення антитерористичної операції) до первинної документації, яка підтверджує наявність у бухгалтерському обліку підприємства операції з придбання у позивача товару, зазначеного у видатковій накладній №РН-0000136 від 11.10.2016р.;

- відсутність замовлення товару з боку відповідача виключає підстави для оплати товару;

- відсутність належних доказів поставки товару, оскільки видаткова накладна не є таким доказом через невірне оформлення та підписання особою, повноваження якої на отримання продукції за договором не підтверджені належним чином;

- не надання позивачем рахунку на оплату та документів, передбачених розділом 5 договору.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2017р. у справі №905/2154/17 було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 19.12.2017р.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Авдіївський завод металевих конструкцій" надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач наголошує наступне:

-стосовно відсутності первинної документації - відповідач зареєстрований на підконтрольній Україні території (м.Краматорськ), куди і поставлено товар;

-стосовно відсутності замовлення заявки направлялися письмово та електронною поштою, і саме на підставі зазначених замовлень відповідач отримав металопродукцію;

-щодо відсутності повноважень на отримання товару до суду надано копію довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, яка підтверджує наявність повноважень;

-стосовно порядку та строків розрахунку до матеріалів справи на підтвердження факту поставки додана видаткова накладна, від дати якої, з огляду на умови п.4.1 договору, обчислюється строк для оплати.

З огляду на зазначене, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Відповідно до приписів п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, що вступила в силу 15.12.2017р. згідно з Законом України №2147-19 від 03.10.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

Таким чином, розгляд зазначеної апеляційної скарги здійснюється в порядку ГПК України в редакції, що діє з 15.12.2017р.

У судове засідання 19.12.2017р. представники сторін не зявилися. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. У резолютивній частині відзиву позивача на апеляційну скаргу наявне клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення були створені необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи, а саме, повідомлено належним чином сторін про час та місце судового розгляду, витребувано у сторін необхідні докази та пояснення для правильного вирішення спору, зясовано наявність заяв чи клопотань, повязаних з розглядом справи.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, беручи до уваги, що явка сторін не була визнана судом обовязковою, з огляду на те, що позиція останнього викладена в апеляційній скарзі, а позиція позивача у відзиві на неї, задовольняючи клопотання позивача про розгляд справи без участі повноважного представника, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.), дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося, складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як було встановлено господарським судом та не оспорюється сторонами, 09.06.2016р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Донецькобленерго" (далі покупець) та Приватним акціонерним товариством "Авдіївський завод металевих конструкцій" (далі постачальник) було підписано договір №411-ДОЭ-ДЦ про закупівлю товару (далі договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобовязується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

У пункті 1.1 договору сторонами викладено специфікацію, в якій погоджено найменування товару, його кількість, комплектність, асортимент та ціну.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що згідно з видатковою накладною №РН-0000136 від 11.10.2016р. Приватним акціонерним товариством "Авдіївський завод металевих конструкцій" було поставлено Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Донецькобленерго" товар за договором №411-ДОЕ-ДЦ від 09.06.2016р. на суму 185304,42грн. Крім того, судом встановлено факт порушення відповідачем зобовязання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару, у звязку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення боргу, 3% річних, інфляційних та пені. Разом з тим, зазначений факт оспорюється відповідачем, який зазначає про відсутність підстав для стягнення основного боргу з огляду на недоведеність факту поставки та ненастання строку оплати і, відповідно, про відсутність підстав для нарахування 3% річних, пені та інфляційних. Саме це входить до меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Донецький апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 264-271 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

З огляду на приписи ст.265 ГК України та ст.712 ЦК України за договором поставки обовязку постачальника передати (поставити) у зумовлені строки (строк) товар (товари) кореспондується обовязок покупця прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно з видатковою накладною №РН-0000136 від 11.10.2016р. позивачем було поставлено відповідачу товар за договором №411-ДОЕ-ДЦ від 09.06.2016р. на суму 185304,42грн.

Посилання апелянта на недоведеність факту поставки з огляду на відсутність заявки на поставку товару, яка передбачена п.5.1 договору, судовою колегією не приймається з огляду на наступне.

За своїми ознаками видаткова накладна є первинним документом, який підтверджує факт передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст.664 ЦК України. При цьому, спірна видаткова накладна містить посилання на договір №411- ДОЕ-ДЦ від 09.06.2016р. Крім того, факт отримання товару підтверджений наявною в матеріалах справи податковою накладною.

Стосовно посилання скаржника на відсутність у представника повноважень на отримання продукції судова колегія зазначає наступне. На видатковій накладній №РН-0000136 від 11.10.2016р. міститься підпис завідуючого складом ОСОБА_5, за довіреністю АУП №1122 від 10.10.2016р. Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду в суді першої інстанції позивачем на електронну адресу суду надіслано додаткові пояснення, до яких додана довіреність №АУП00001122 від 10.10.2016р., видана завідуючому складом ОСОБА_5 на отримання від Публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» цінностей за договором №411-ДОЭ-ДЦ від 09.06.2016р. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зазначеній довіреності є посилання на договір №411-ДОЭ-ДЦ від 09.06.2016р., а перелік цінностей, які належить отримати, повністю відповідає переліку, визначеному у видатковій накладній №РН-0000136 від 11.10.2016р. Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності відображення спірної господарської операції в бухгалтерському обліку та податковій звітності.

Твердження апелянта про ненадання позивачем пакету документів, які передбачені розділом 5 договору, судовою колегією також не приймаються з огляду на наступне.

Згідно з п.2.2 договору приймання товару здійснюється сторонами відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 15.06.1965р. №П-6 (із змінами і доповненнями) (далі Інструкція П-6) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7 (із змінами і доповненнями) (далі Інструкція П-7), в частині, що не протирічить умовам договору.

Згідно з п.12 Інструкції П-6, приймання продукції за кількістю проводиться по транспортним та супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам та ін.) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів чи деяких з них не зупиняє приймання продукції. У такому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті зазначається, які документи відсутні.

Крім того, за приписами ст.666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Таким чином, оскільки при передачі товару відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, доказів відмови від договору поставки №411-ДОЭ-ДЦ від 09.06.2016р. та повернення товару відповідачем не надано, судова колегія дійшла висновку про передання позивачем усіх документів, передбачених умовами договору поставки.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з оплати поставленої позивачем продукції, як передбачено п.4.1 договору, протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції на підставі отриманого відповідачем рахунку.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що строк виконання зобовязання з оплати вартості отриманого товару не настав, оскільки в порушення умов договору позивачем не було надано рахунок на оплату. Однак, судова колегія зазначає, що видаткова накладна є підставою виникнення обов'язку покупця щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому, за умовами п.4.1 договору оплата за отриманий товар здійснюється протягом 45 календарних днів саме з дати поставки продукції. До того ж, матеріали справи не містять доказів звернення покупця до постачальника з приводу ненадання рахунку на оплату.

Крім того, судова колегія зазначає, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України; а отже, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість отриманого товару.

Наразі, будь-яких доказів своєчасної сплати стягуваної заборгованості (185304,42грн.) чи припинення відповідних зобовязань іншим передбаченим законом способом, відповідачем до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається. Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення основного боргу у визначеній позивачем сумі (185304,42грн.).

З посиланням на приписи ст.625 ЦК України позивачем нараховано та предявлено до стягнення 3% річних у сумі 4325,00грн. за період з 25.11.2016р. по 05.09.2017р. та інфляційні в сумі 20572,17грн. за період з листопада 2016р. по серпень 2017р.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Оскільки матеріали справи свідчать, що відповідачем не було здійснене погашення боргу, враховуючи зазначені норми законодавства та умови пункту 4.1 договору, приймаючи до уваги дату видаткової накладної, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4325,00грн. за період з 25.11.2016р. по 05.09.2017р. та інфляційних у розмірі 16729,73грн. за період з грудня 2016р. по серпень 2017р.

Крім 3% річних та інфляційних позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9265,22грн.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 7.14 договору передбачено, що у разі прострочення оплати товару, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості невчасно оплаченого товару, однак не більше 5% від вартості невчасно оплаченого товару.

Здійснений позивачем розрахунок, з яким погодився суд першої інстанції, є арифметично вірним, стягненню з відповідача підлягає пеня у заявленому позивачем розмірі (9265,22грн.).

Посилання скаржника на відсутність доступу до первинної документації у звязку зі знаходженням останньої на території проведення антитерористичної операції судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки не звільняють відповідача від виконання передбачених договором зобовязань. Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а зазначена територія підконтрольна українській владі.

Відповідно до ст.276 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у звязку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається, що за змістом ст.129 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.Краматорськ Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 07.11.2017р. у справі №905/2154/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 07.11.2017р. у справі №905/2154/17 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 19.12.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 26.12.2017р.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 ГСДО