КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2017 р. Справа№ 911/1674/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

Секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 21.12.2017.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»

на рішення Господарського суду Київської області від 22.08.2017 (дата складання повного тексту 21.09.2017)

у справі №911/1674/17 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»

до Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень

«АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич»

про стягнення 1 217 474,71 грн.

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» (далі, позивач або КП «УЖКГ») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» (далі, відповідач) про стягнення 1 217 474,71 грн., з яких: основний борг 973 858,04 грн., штраф за несанкціоноване втручання в роботу лічильника у розмірі 5 096,50 грн., штраф за недопущення представника теплопостачальної організації до приладів обліку у розмірі 25 781,63 грн., 96 986,84 грн. пені, 17 599,91 грн. 3% річних та 98 151,79 грн. інфляційних втрат.

20.06.2017 позивачем до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача 981 127,78 грн. основного боргу, 96 986,84 грн. пені, 17 599,91 грн. 3% річних та 98 151,79 грн. інфляційних втрат. Вказана заява була прийнята Господарським судом Київської області до розгляду, спір розглядався у межах ціни позову, зазначеній у заяві від 20.06.2017 про збільшення розміру позовних вимог.

Позовні вимоги (із урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог) мотивовані тим, що через неналежне виконання грошових зобов'язань згідно Договору №29-10-Т від 01.10.2010 про постачання теплової енергії в гарячій воді за відповідачем станом на 05.04.2017 утворилась заборгованість за період з 30.11.2014 по 30.04.2017 в сумі 981 127,78 грн.

Також, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 7.3.3. Договору просив стягнути з відповідача, крім 981 127,78 грн. основного боргу, також 96 986,84 грн. пені, 17 599,91 грн. 3% річних та 98 151,79 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі №911/1674/17 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства «Підприємства регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» (07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Ентузіастів, 6, код 23241723) на користь Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, код 31476318) 465 496,52 грн. основного боргу, 78 000,31 грн. пені, 15 565,64 грн. 3% річних, 92 995,48 грн. інфляційних та 9 889,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

В частині вимог про стягнення 515 631,26 грн. основного боргу, 18 986,53 грн., 3% річних в сумі 2 034,27 грн. та інфляційних в сумі 5 156,31 грн. позов залишено без розгляду.

Рішення суду мотивоване тим, що факт наявності у відповідача основної заборгованості за Договором у розмірі 465 496,52 грн. за заявлений позивачем період з 30.11.2014 по 30.04.2017 та нарахованих на вказану суму боргу 78 000,31 грн. пені, 15 565,64 грн. 3% річних та 92 995,48 грн. інфляційних втрат підтверджується належними та допустимими доказами, а позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас, враховуючи, що у січні 2017 року теплоспоживання відбувалось, однак його обсяг не встановлений у визначеному законодавством порядку, позовна вимога про стягнення заборгованості за січень 2017 року залишена судом без розгляду на підставі пункту 5 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем, в тому числі на виконання вимог ухвали суду від 18.07.2017, не надано доказів та обґрунтованого розрахунку відповідної суми, що унеможливлює визначення правомірності заявлених позовних вимог (у той же час, відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині заборгованості за січень 2017 року, оскільки у відповідному періоді теплоспоживання відбувалось). Позовні вимоги про стягнення пені в сумі 18 986,53 грн., 3% річних в сумі 2 034,27 грн. та інфляційних в сумі 5 156,31 грн., нарахованих на заборгованість за січень 2017 року, також залишені без розгляду на підставі пункту 5 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, аналогічно, як і вимога про залишення без розгляду вимоги про стягнення основного боргу за січень 2017 року, на яку проведені відповідні нарахування. В оскарженому рішенні суду також зазначено, що оскільки уточнений позов (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) не містить вимог про стягнення штрафів на підставі пунктів 7.3.2., 7.3.6. Договору, заявлених в первісній редакції позову, відповідні обставини щодо нарахування штрафів не підлягали дослідженню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі №911/1674/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 981 127,78 грн., штраф за несанкціоноване втручання в роботу лічильника у розмірі 5 096,50 грн., штраф за недопущення представника теплопостачальної організації до приладів обліку у розмірі 25 781,63 грн., 96 986,84 грн. пені, 17 599,91 грн. 3% річних та 98 151,79 грн. інфляційних втрат. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, стягнути з відповідача на користь позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі позивач не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності обґрунтованого розрахунку суми заборгованості за січень 2017 року.

Позивач зазначає, що ним у грудні 2016 року була здійснена перевірка приборів обліку теплової енергії ДП ПРП «АТАСС», за результатами якої було встановлено втручання в роботу лічильника, що зафіксовано документами, а саме: було зроблено комп'ютерну роздруківку лічильника, з якої видно: виявлену помилку виміру теплоносія (С) та помилку обчислення тепла (Е), що є причиною втручання в роботу теплових приладів, зроблено фото, на якому чітко видно, що пломби з датчиків температури обірвані і термометри витягнуті з гільз на подаючому і зворотньому трубопроводах, та складено акт від 27.12.2016 у присутності представника споживача ОСОБА_2, який відмовився від його підписання. За результатами комп'ютерної роздруківки були розпечатані відомості обліку теплової енергії за даним об'єктом з жовтня 2016 року по січень 2017 року, з яких виявлено розбіжності в повідомлених відповідачем показах на 38,053 Гкал більше. За січень 2017 року у відомості обліку теплової енергії зазначено, що Споживачем було спожито 264,347 Гкал. До відповідної суми було додано різницю за жовтень - грудень 2016 року в обсязі 38,053 Гкал, що в сумі вийшло в сумі 302,4 Гкал, які і були виставлені споживачу за січень 2017 року.

На думку скаржника, посилання суду першої інстанції на пункт 20 Правил користування тепловою енергією, пункти 7.2.32., 7.2.39., 7.2.40., 7.2.41. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж та пункт 5.5. Договору мали б місце у тому разі, якщо було б зафіксовано, що лічильник вийшов з ладу не з вини Споживача, а так як ДП «ПРП «АТАСС» самовільно втрутилися в роботу лічильника, що призвело до його неправильного функціонування, то нарахування проводилися за даними показниками комп'ютерної розпечатки. До того ж, якщо відповідач зазначає, що лічильник вийшов з ладу та показував невірні показники не з його вини, то він повинен був повідомити про це завчасно енергопостачальну організацію, однак відповідач продовжував надавати в телефонному режимі показники, які абсолютно відрізняються від насправді спожитих.

Скаржник також зазначив, що у позовній заяві просив стягнути з відповідача штраф за несанкціоноване втручання в роботу лічильника в розмірі 5 096,50 грн. та штраф за недопуск представника теплопостачальної організації до приладів обліку у розмірі 25 781,63 грн., які були нараховані відповідно до пункту 7.3.2. та пункту 7.3.6. Договору №29-10-Т, однак судом у резолютивній частині рішення взагалі не вказано про відмову або задоволення даних штрафів, що вказує на неповне дослідження матеріалів справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 21.11.2017.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Михальської Ю.Б. у відпустці, судове засідання, призначене на 21.11.2017, не відбулося.

З огляду на вихід головуючого судді Михальської Ю.Б. з відпустки та необхідність розгляду апеляційної скарги позивача ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017 розгляд справи №911/1674/17 призначено на 21.12.2017.

21.11.2017 та 21.12.2017 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду аналогічні відзиви №150/11 від 17.11.2017 на апеляційну скаргу, у яких зазначив, що зміст апеляційної скарги зводиться до переписування частини позовної заяви із наведенням уривків оскарженого рішення суду. Апелянт у скарзі не посилається на те, в чому полягає неповне дослідження матеріалів справи, не наводить фактів, які можуть бути підставами для скасування оскарженого рішення. Нарахування відповідачу вартості послуг за січень 2017 року у вказаному позивачем розмірі є необґрунтованим та не підтверджується належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим суд першої інстанції законно залишив без розгляду позовні вимоги в цій частині.

Представники позивача у судовому засіданні підтримували доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів зазначає, що 15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог частини 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, між Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» (позивач, Енергопостачальна організація) та Дочірнім підприємством «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» (відповідач, Споживач) був укладений Договір №29-10-Т від 01.10.2010 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі, Договір).

Згідно з пунктом 1.1. Договору Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах на об'єкт розташований за адресою: м. Славутич, Привокзальна площа, 2 (будівля автовокзалу), а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно умов Договору Споживач прийняв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі здійснювати платежі за надані послуги з теплопостачання.

Відповідно до пункту 3.2.2 Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді Споживач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені пунктом 6.7 Договору.

Відповідно до пункту 6.7. Договору Споживач щомісячно до 1-го числа поточного місяця перераховує на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації попередню оплату у розмірі 70% від суми послуг з постачання теплової енергії за поточний місяць відповідно до заявлених обсягів постачання та затверджених тарифів на теплову енергію.

Остаточний розрахунок проводиться Споживачем після пред'явлених Енергопостачальною організацією відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків.

Пунктом 7.3.3. Договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, передбачених пунктом 6.7. цього Договору, Споживач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача відповідачем в порушення умов Договору не було у повному обсязі сплачено вартість використаної теплової енергії за період з 30.11.2014 по 30.04.2017 (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 981 127,78 грн. Також, у зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 7.3.3. Договору просив стягнути з відповідача крім 981 127,78 грн. основного боргу, також 96 986,84 грн. пені, 17 599,91 грн. 3% річних та 98 151,79 грн. інфляційних втрат.

Позивач у позові та апеляційній скарзі також зазначає, що під час обстеження ПРП «АТАСС» (приміщення автовокзалу) було виявлено несанкціоноване втручання в роботу теплового лічильника. Самовільно, без дозволу енергопостачальної організації, зняті пломби на термодатчиках та витратомірному пристрої, пломби з датчиків температури обірвані і термометри витягнуті з гільз на подаючому і зворотньому трубопроводах, що підтверджується фото та службовими записками. Службовою запискою вих.№ 11.1-08/86 від 24.02.2017 Цех теплових підземних комунікацій повідомив, що директор ПРП «АТАСС» ОСОБА_3 відмовив у допуску до вузла обліку теплової енергії, мотивуючи тим, що «КП «УЖКГ» був виставлений великий рахунок за спожиту теплову енергію за січень 2017 року, котрий він сплачувати не збирається, про що був складений Акт від 23.02.2017.

Відповідач у ході розгляду спору судом першої інстанції та у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що частково визнає позовні вимоги КП «Управління житлово-комунального господарства», а саме, у сумі 465 496,52 грн. основного боргу, 6 867,01 грн. пені, 15 565,64 грн. 3% річних (за виключенням нарахувань за січень 2017 року); 92 995,48 грн. інфляційних втрат (за виключенням нарахувань за січень 2017 року).

Щодо решти позовних вимог відповідач зазначив, що заперечує проти стягнення 515 631,26 грн. заборгованості з оплати спожитої теплової енергії за січень 2017 року, оскільки розрахована вартість послуги за цей місяць не відповідає дійсності, є завищеною щонайменш у 10 разів від реальної. Вартість теплопостачання за січень 2017 року безпідставно визначена позивачем за показниками некоректно працюючого приладу обліку, що призвело до нарахування вартості теплопостачання лише за один місяць січень 2017 року в сумі 515 631,26 грн., що перевищує вартість теплопостачання за жовтень-грудень 2016 року та лютий-квітень 2017 року (465 496,52 грн. фактично за шість місяців).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статей 1, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі, ПКЕЕ) передбачено, що споживач зобов'язаний дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за споживчу теплову енергію.

Положенням частини 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, із доданої позивачем до позову довідки про нарахування та оплату відповідачем послуг за період з 01.10.2010 по 05.04.2017, всього відповідачу було надано послуг на суму 1 208 558,02 грн., з яких сплачено 234 699,98 грн., при цьому, останній платіж відповідачем здійснено 17.11.2014 і за відповідний період до кінця березня 2017 року відповідач послуги не оплачував і за ним утворилась заборгованість в сумі 973 858,04 грн. Згідно з доданою до заяви про збільшення позовних вимог довідкою, відповідачу донараховано заборгованість за квітень 2017 року в сумі 7 269,74 грн.

Позивачем додано до позову Акти про використану теплову енергію, які підписані представником Споживача за період по грудень 2016 року (включно), починаючи з січня 2017 року відповідні акти не підписані Споживачем. Також, позивачем додано до позову копії рахунків-фактур, дані журналів обліку.

В обґрунтування тверджень про втручання в роботу лічильника та недопуск представників теплопостачальної організації до приладів обліку, позивачем додано до позовних матеріалів Службову записку Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Цех теплових підземних комунікацій від 29.12.2016 про доведення до відома КП «УЖКГ», що під час обстеження ПРП «АТАСС» було виявлено несанкціоноване втручання в роботу теплового лічильника. Самовільно, без дозволу енергопостачальної організації зняті пломби на термодатчиках та витратному пристрої, Тепловий лічильник показує помилку. У зв'язку з чим, зазначено про необхідність здійснення перерахунку за спожиту теплову енергії.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, у відповідній Службовій записці не зазначено ні дати, ні підстав обстеження, жодних вихідних даних для здійснення перерахунку.

Із наданих позивачем документів вбачається, що 27.12.2016 представниками КП «УЖКГ» складено Акт за участю головного механіка ПРП «АТАСС», про те, що під час зняття контрольних показань було виявлено несанкціоноване втручання в роботу лічильника шляхом від'єднання датчика витратоміра, самовільне зняття пломб. Предстаник споживача ОСОБА_2 (який на підприємстві відповідача призначений відповідальною особою) відмовився від підписання Акту.

Однак, дослідивши вказаний Акт, колегія суддів встановила, що останній не містить обставин виявлення правопорушення, а факт відмови представника відповідача від підпису не засвідчений в установленому порядку із залученням незацікавлених осіб.

Також, до позовних матеріалів додано Службову записку Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Цех теплових підземних комунікацій від 24.02.2017 про доведення до відома КП «УЖКГ», що директор ПРП «АТАСС» ОСОБА_3 відмовив у допуску до вузла обліку теплової енергії.

Однак, у відповідній Службовій записці також не зазначено ні дати, ні підстав обстеження, жодних фактичних даних щодо порушення.

Із наданих позивачем документів вбачається, що 23.02.2017 представником КП «УЖКГ» складено Акт, що директор ПРП «АТАСС» ОСОБА_3 відмовив у допуску до вузла обліку теплової енергії.

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції, надав копію наказу від 10.09.2012 №193/1 про призначення відповідальним за справний стан і безпечну та економічну експлуатацію теплових установок і мереж підприємства головного інженера ОСОБА_4

Також, відповідачем надано копію наказу від 21.02.2017 №02-од про службове відрядження директора ОСОБА_3 з 22.02.2017 по 24.02.2017.

Однак, відповідний Акт не містить обставин виявлення правопорушення, викладені в ньому обставини суперечать фактичним обставинам, оскільки відповідальною особою на підприємстві відповідача призначений ОСОБА_2, відповідний акт складено в період, коли директор ПРП «АТАСС» ОСОБА_3 був фізично відсутній на підприємстві (перебував у відрядженні), що виключає недопуск саме директором ОСОБА_3 Крім того, як уже зазначалося вище, факт відмови представника відповідача від підпису не засвідчений в установленому порядку з залученням незацікавлених осіб.

За вказаних обставин, складені позивачем фактично в односторонньому порядку акти від 27.12.2016 про несанкціоноване втручання в роботу лічильника та від 23.02.2017 про недопуск до вузла обліку теплової енергії не є належними, допустимими та достатніми доказами, якими у даному випадку може підтверджуватись факт вчинення споживачем відповідних правопорушень.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 18.07.2017 було зобов'язати позивача обґрунтувати розрахунок суми заборгованості за січень 2017 року, а саме, на підставі чого нараховано суму 515 631,26 грн., у той час як за аналогічні місяці споживання обсяги і вартість спожитої відповідачем теплової енергії були в рази меншими як до січня 2017 року, так і після відповідного періоду; обґрунтувати методи та способи визначення кількості теплової енергії, спожитої відповідачем за наведений в позові період (по кожному місяцю окремо з посиланням на відповідні первинні чи облікові документи); надати пояснення із приводу того, яким способом і у зв'язку з чим проводились розрахунки вартості за період жовтень-грудень 2016 року та лютий - квітень 2017 року і січень 2017 року; надати пояснення щодо даних перевірки лічильників відповідача; пояснення щодо доказів втручання відповідача в роботу приладу обліку; пояснення щодо недопуску перевіряючого, чим оформлено і зафіксовано, враховуючи, що директор підприємства відповідача перебував у відрядженні.

Відповідні вимоги суду, як підтверджується матеріалами справи, позивачем належним чином виконані не були.

Позивачем, натомість, надано суду першої інстанції письмові пояснення, які також покладені в основу доводів апеляційної скарги, згідно яких наведена в довідці про нарахування та оплату послуг заборгованість Дочірнього підприємства Підприємства регіональних перевезень «АТАСС» перед Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства», яка становить 981 127,78 грн., виникла у зв'язку з тим, що в період з листопада 2014 року по грудень 2016 року показники лічильника передавалися відповідачем енергопостачальній організації в телефонному режимі та відповідно в такий спосіб визначалася кількість теплової енергії, спожитої відповідачем за вказаний період.

Позивач зазначає, що ним була здійснена перевірка приборів обліку теплової енергії ДП ПРП «АТАСС», за результатами якої було встановлено втручання в роботу лічильника, що зафіксовано документами, а саме: було зроблено комп'ютерну роздруківку лічильника, з якої видно: виявлено помилку виміру теплоносія (С) та помилку обчислення тепла (Е), що є причиною втручання в роботу теплових приладів, зроблено фото, на якому чітко видно, що пломби з датчиків температури обірвані і термометри витягнуті з гільз на подаючому і зворотньому трубопроводах, та складено акт від 27.12.2016 в присутності представника споживача ОСОБА_2, який відмовився від його підписання.

За результатами комп'ютерної роздруківки були розпечатані відомості обліку теплової енергії за даним об'єктом з жовтня 2016 року по січень 2017 року, з яких виявлено розбіжності в повідомлених відповідачем показах на 38,053 Гкал більше.

За січень 2017 року у відомості обліку теплової енергії зазначено, що Споживачем було спожито 264,347 Гкал. До відповідної суми було додано різницю за жовтень - грудень 2016 року в обсязі 38,053 Гкал, що в сумі вийшло в сумі 302,4 Гкал, які і були виставлені споживачу за січень 2017 року.

У подальшому, як зазначає позивач, оскільки зняти показники лічильника за лютий-квітень 2017 року не вдалося через недопуск представника підприємства до приладів обліку теплової енергії, витрати теплової енергії було визначена відповідно до ПКЕЕ, а саме, згідно з середньомісячними показниками засобів обліку за попередній опалювальний період.

Колегія суддів зазначає наступне: відповідно до пункту 20 ПКЕЕ у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Водночас, пунктом 5.5. Договору встановлено, що при відсутності приладів обліку або виході його з ладу кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

Крім того, згідно з пунктом 22 ПКЕЕ державний нагляд за системами теплопостачання і теплоспоживання здійснюється відповідною інспекцією згідно з Положенням про державний енергетичний нагляд за режимами споживання електричної і теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 серпня 1996 року №929.

Також, згідно з пунктом 7.2.32. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики від 14.02.2007 №71, періодична, а також на вимогу теплопостачальної організації або Держенергонагляду перевірка приладів вузла обліку теплової енергії здійснюється представниками ДТ, теплопостачальної організації і Держенергонагляду з метою своєчасного виявлення несправності приладів обліку.

Пунктом 7.2.39. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж передбачено, що у розрахунках між теплопостачальною організацією і споживачем необхідно враховувати час некоректної роботи теплолічильників.

Граничнодопустиме значення відносної похибки витратомірів (лічильників) не повинно перевищувати ± 3 %.

Згідно з пунктом 7.2.40. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, у разі виходу з ладу теплолічильника або в разі потреби повірки приладів обліку теплової енергії до поновлення їх працездатності облік теплової енергії здійснюється розрахунковим способом на підставі усереднених показів приладів за попередні три доби з коригуванням відповідно до фактичної температури зовнішнього повітря. Термін застосування розрахункових значень не повинен перевищувати 15 діб на рік.

Згідно з пунктом 7.2.41. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж один раз на місяць у терміни, установлені відповідним договором, персонал споживача має визначити за показами приладів обліку величину використаної теплової енергії, занести ці дані в журнал і передати їх до теплопостачальної організації у встановленому порядку. Теплопостачальна організація заносить дані щодо обсягів споживання теплової енергії до відомості обліку кількості теплової енергії, використаної споживачем за поточний місяць.

Однак, як встановлено судом вище, позивачем факт втручання відповідача в роботу приладу обліку в установленому законодавством порядку не підтверджено. Відповідні порушення, які стали причиною нарахування за січень 2017 року, не оформлені в установленому порядку, обсяги теплоспоживання та нарахована сума значно перевищують (більше ніж в 10 разів) помісячні обсяги споживання як за попередні періоди, так і за визначені позивачем обсяги споживання за лютий - квітень 2014 року за середньомісячними показниками.

Враховуючи факт некоректної роботи приладу обліку, що виявлено самим позивачем та встановлено в ході замовленої відповідачем повірки, а також, оскільки обсяги теплоспоживання за січень 2017 року неспіврозмірно перевищують фактичні обсяги теплоспоживання за аналогічні сезонні періоди, використання позивачем показів засобу обліку, які є очевидно неспіврозмірними за січень 2017 року, є необґрунтованим і не відповідає фактичним обставинам.

Крім того, у виставленому рахунку-фактурі за січень 2017 року позивачем не розмежовано сум нарахування. Роздруковані позивачем Відомості обліку споживання тепла за листопад-грудень 2016 року, в яких погодні умови були приблизно схожими, містять інші показники, які суттєво відрізняються від відомості обліку за січень 2017 року, в якій щоденний обсяг теплоспоживання був нарівні місячних обсягів за інші періоди.

Вищенаведені обставини свідчать про некоректну роботу приладу обліку, що унеможливлює використання таких даних в розрахунках і відповідно до пункту 5.5. Договору та пунктів 7.2.39., 7.2.40. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж за відповідний період - січень 2017 року вартість теплопостачання мала визначатись розрахунковим способом.

Доводи скаржника з приводу того, що посилання суду першої інстанції на пункт 20 Правил користування тепловою енергією, пункти 7.2.32., 7.2.39., 7.2.40., 7.2.41. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж та пункт 5.5. Договору могли б мати місце лише у тому разі, якщо було б зафіксовано, що лічильник вийшов з ладу не з вини Споживача, у той час, як у даному випадку ДП «ПРП «АТАСС» самовільно втрутилися в роботу лічильника, не приймаються судом до уваги, оскільки, як уже зазначалося вище, позивачем факт втручання відповідача в роботу приладу обліку в установленому законодавством порядку не доведений.

Таким чином, в частині заявленої до стягнення заборгованості за січень 2017 року, розмір відповідної заборгованості є необґрунтований і відповідна заборгованість не є визначеною в установленому порядку.

Як визначено пунктом 2.3., 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Оскільки у січні 2017 року теплоспоживання відбувалось, що сторонами не заперечується, однак його обсяг не встановлений у визначеному законодавством порядку, позовна вимога про стягнення заборгованості за січень 2017 року правомірно залишена судом без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України (чинного станом на дату прийняття оскарженого рішення), оскільки позивачем, в тому числі на виконання вимог ухвали суду від 18.07.2017, не надано доказів та обґрунтованого розрахунку відповідної суми, що унеможливлює визначення правомірності заявлених позовних вимог. Водночас, у суду відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за січень 2017 року, оскільки у відповідному періоді теплоспоживання відбувалось.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають задоволенню у визнаній відповідачем сумі 465 496,52 грн. з врахуванням донарахованої в заяві про збільшення позовних вимог заборгованості за квітень 2017 року. Позовна вимога в частині стягнення з відповідача 515 631,26 грн. основного боргу за січень 2017 року підлягає залишенню без розгляду із наведених вище підстав.

Позивачем також заявлено до стягнення із відповідача 96 986,84 грн. пені, 17 599,91 грн. 3% річних та 98 151,79 грн. інфляційних втрат.

Із приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Водночас, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що відповідні нарахування проведені у відповідності до наведених норм законодавства та є арифметично вірними.

Також, із урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів зазначає, що пеня підлягає задоволенню без обмеження строком давності, однак за виключенням нарахувань, проведених на заборгованість за січень 2017 року, що складає 78 000,31 грн. Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню за виключенням нарахувань, проведених на заборгованість за січень 2017 року, відповідно в сумах, визнаних відповідачем, а саме: 15 565,64 грн. 3% річних та 92 995,48 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги про стягнення пені в сумі 18 986,53 грн., 3% річних в сумі 2 034,27 грн. та інфляційних втрат у сумі 5 156,31 грн., нарахованих на заборгованість за січень 2017 року, також підлягають залишенню без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, аналогічно, як і вимога про залишення без розгляду вимоги про стягнення основного боргу за січень 2017 року, на яку проведені відповідні нарахування.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими у наступних сумах: 465 496,52 грн. основного боргу, 78 000,31 грн. пені, 15 565,64 грн. 3% річних, 92 995,48 грн. інфляційних втрат, а тому підлягають задоволенню частково. Вищезгадані обставини свідчать про наявність порушень прав Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», з метою захисту яких подано позов у даній справі.

Із приводу посилань скаржника на те, що судом у резолютивній частині рішення не вирішено питання про задоволення чи відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу за несанкціоноване втручання в роботу лічильника в розмірі 5 096,50 грн. та штрафу за недопуск представника теплопостачальної організації до приладів обліку у розмірі 25 781,63 грн., які були нараховані відповідно до пункту 7.3.2. та пункту 7.3.6. Договору №29-10-Т, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7.3.2. Договору споживач несе відповідальність за зрив, пошкодження пломб, установлених енергопостачальною організацією - штраф у розмірі 25% вартості теплової енергії, спожитої у попередньому розрахунковому періоді.

Згідно пункту 7.3.6. Договору за перешкоджання або недопущення до систем теплопостачання (на територію підприємства, установи тощо) працівників енергопостачальної організації при виконанні ними службових обов'язків споживач несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 5% вартості теплової енергії, спожитої у попередньому розрахунковому періоді.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду із позовом у даній справі, були заявлені, у тому числі, і вимоги про стягнення з відповідача штрафу за несанкціоноване втручання в роботу лічильника на підставі пункту 7.3.2. Договору в розмірі 5 096,50 грн. та штрафу за недопуск представника теплопостачальної організації до приладів обліку у розмірі 25 781,63 грн. на підставі пункту 7.3.6. Договору.

Натомість, в оскарженому рішенні суд зазначив, що оскільки уточнений позов (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 20.06.2017) не містить вимог про стягнення штрафів, заявлених в первісній редакції позову, відповідні обставини щодо нарахування штрафів не підлягали дослідженню.

Згідно з пунктом 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Однак, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно не розглянуто позовні вимоги у частині стягнення штрафів, оскільки заява про збільшення розміру позовних вимог від 20.06.2017 по своїй суті лише збільшувала кількісні показники щодо вимоги про стягнення основного боргу та не містила відмови позивача від заявлених у первісній редакції позову позовних вимог у частині стягнення сум штрафів.

У свою чергу, колегія суддів, розглянувши по суті вимоги КП «УЖКГ» про стягнення сум штрафу за несанкціоноване втручання в роботу лічильника в розмірі 5 096,50 грн. та штрафу за недопуск представника теплопостачальної організації до приладів обліку у розмірі 25 781,63 грн., відмовляє у їх задоволенні, оскільки, як уже зазначалося вище, позивачем в установленому законодавством порядку належними та допустимими доказами не доведено суду факт втручання відповідачем в роботу приладу обліку та факт недопуску директором відповідача представників позивача до вузла обліку теплової енергії, відтак, підстави для застосування до відповідача відповідальності за вказані позивачем порушення у суду відсутні.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, у порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 22.08.2017 не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови. Апеляційна скарга Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на рішення Господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі №911/1674/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 22.08.2017 у справі №911/1674/17 залишити без змін.

Матеріали справи №911/1674/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 27.12.2017.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх