ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.12.2017 Справа № 920/789/17
Господарський суд Сумської області, у складі головуючого судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Гребенюк С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 920/789/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», м. Черкаси

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт», м. Шостка, Сумської області

про стягнення 11954296,43 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції):ОСОБА_1 (довіреність № 3875/09-03 від 09.06.2017)

від відповідача: ОСОБА_2

Суть спору: Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 11954296,43 грн. заборгованості згідно договору купівлі-продажу вугілля № 25/11/01 від 25.11.2014, укладеного між сторонами у справі, в тому числі: 6 561 660,00 грн. основного боргу, 441 698,59 грн. 3% річних, 4 227 537,30 грн. інфляційні втрати та 723 400,54 грн. пені.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи, що провадження у даній справі було порушено 22.08.2017, а в даному судовому засіданні суд перейшов до розгляду справи по суті, то суд розглядає дану справу в порядку загального позовного провадження та здійснює розгляд справи із стадії розгляду справи по суті і за правилами ГПК України, з урахуванням змін, які набрали чинності 15.12.2017.

28.09.2017 відповідач подав до суду заяву № 1860 від 26.09.2017 про розстрочку виконання рішення.

У судовому засіданні представник позивача просив суд затвердити мирову угоду в редакції яка надана до суду, а також стягнути з відповідача 441698,59 грн. 3% річних, 4 227 537,30 грн. інфляційні втрати та 723 400,54 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.12.2017 затверджено мирову угоду в частині стягнення основного боргу та закрито провадження у справі.

Відповідач подав до суду заяву № 2530 від 20.12.2017 щодо застосування строків позовної давності в частині стягнення пені в розмірі 723400,54 грн.

Також, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача в частині стягнення пені в розмірі 723400,54 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 723400,54 грн. та інфляційних в розмірі 136042,25 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив.

25.11.2014 між ПАТ «Черкасиобленерго» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство«Харківенергоремонт» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу вугілля марки АШ (0-6 мм) № 25/11/01, відповідно до умов якого позивач зобовязався поставити покупцеві вугілля марки АШ (0-6 мм), а покупець зобовязався прийняти і оплатити вартість вугілля на умовах даного договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір № 25/11/01 від 25.11.2014 за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639, 837 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.3. договору загальна сума договору становить 6561660,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1093610,00 грн.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що покупець оплачує партію вугілля у розмірі 100% її вартості, вказаної в акті прийому-передачі партії вугілля, протягом 40 банківських днів з моменту підписання сторонами акту.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору поставив 26.11.2014, а відповідач прийняв вугілля марки АШ (0-6 мм) на загальну суму 6561660,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі вугілля.

Таким чином, остаточний розрахунок за фактично поставлене вугілля здійснюється до 23.01.2015.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1. договору передбачена відповідальність покупця (відповідача) у разі несвоєчасного здійснення розрахунку за передане вугілля покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка буде діяти в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченої кількості вугілля за кожний день прострочення платежу.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачу нараховано до сплати 723400 грн. 54 коп. пені.

Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, оскільки пеня нарахована з порушенням строків, передбачених законом, так як положеннями п.2 ст.258 ЦК України передбачено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Позивач звернуся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів за неналежне виконання умов договору купівлі продажу вугілля 21.08.2017.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача заявлено про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Суд не погоджується з даною позицією позивача, так як відповідно до приписів ст. ст. 259, 260 ЦК України, постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14, приписом ч.6 ст.232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був зобовязаний здійснити остаточний розрахунок за поставлене вугілля до 23.01.2015 у листопаді 2014 року. Суд прийшов до висновку, що позивачем невірно визначено період нарахування пені, пеня повинна нараховуватися з 24.01.2015 протягом 6-ти місяців до 24.07.2015.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 14.08.2017 строку позовної давності минув щодо стягнення пені в повному обсязі.

Приймаючи до уваги те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача 723400 грн. 54 коп. пені (відповідно до наданого відповідачем розрахунку), суд вважає, позовні вимоги позивача в цій частині такими, що заявлені поза межами строку позовної давності і тому відмовляє у їх задоволені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 441698,59 грн. 3% річних підлягають задоволенню, оскільки вони нараховані у відповідності з вимогами діючого законодавства та не заперечуються відповідачем.

Відповідно до розрахунку позивача розмір інфляційних збитків за прострочену заборгованість з 01.01.2015 по 30.03.2017 на загальну суму 4227537,30 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з даними розрахунком позивача, оскільки остаточний розрахунок за фактично поставлене вугілля повинно було здійснено до 23.01.2015, то період нарахування інфляційних здійснюється з 01.02.2015.

Відповідно до розяснень, викладених у п.3. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначену правову позицію наведено у постановах Вищого господарського суду України від 13.08.2014 № 920/138/14, від 21.12.2016 № 920/169/16.

Відповідно до розрахунку відповідача, розмір інфляційних збитків з 01.02.2015 по 31.03.2017 становить 4091495,05 грн.

Господарський суд перерахувавши суму нарахованих позивачем інфляційних збитків, погоджується з розрахунком відповідача інфляційних збитків, розмір яких становить 4091495,05 грн.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми інфляційних збитків підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення 4091495,05 грн., в частині стягнення 136042,25 грн. інфляційних збитків у позові відмовити.

Враховуючи те, що ухвалою господарського суду Сумської області затверджено мирову угоду з відповідним графіком погашення заборгованості, заява відповідача про розстрочку виконання рішення підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 178, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги в частині стягнення 441698 грн. 59 коп. 3% річних, 4227537 грн. 30 коп. інфляційних збитків, 723400 грн. 54 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» (41100, м. Шостка, вул. Гагаріна, 1, код 34113412) на користь Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, код 22800735) 441698 грн. 59 коп. 3% річних, 4091495 грн. 05 коп. інфляційні збитки.

3. Заяву ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" про розстрочку виконання рішення - залишити без розгляду.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 26.12.2017.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ Н.О. СПИРИДОНОВА