ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа № 925/1135/17

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В., за участю прокурора відділу Прокуратури Черкаської області Бутар В.С., представників сторін: відповідача - Луговського О.С за довіреністю, третьої особи-1 - Хотіної О.О. за довіреністю, третьої особи-2 - Кульбашної Л.Г. за посадою (директор закладу), третьої особи-3 - не з'явилися, третьої особи-4 - Гордієнка Я.М. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси розглянувши справу за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави до Черкаської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (третя особа-1), дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради (третя особа-2), на стороні відповідача - суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Ткаченка Сергія Володимировича (третя особа-3), Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (третя особа-4) про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Черкаської області (далі - прокурор, позивач) в інтересах держави звернувся в господарський суд Черкаської області із позовом до Черкаської міської ради (далі - відповідач), в якому просив визнати незаконним та скасувати підпункт 47 пункту 1 рішення Черкаської міської ради № 2-2183 від 07.06.2017 року «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках» в частині включення до об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках, нежитлової будівлі з прибудовами та павільйону, розташованих за адресою вул. Верхня Горова, 65/1 в м. Черкаси, вартістю 189200 грн. і перебуває в оперативному управлінні дошкільного навчального закладу (ясла - садочок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради та відшкодувати понесені судові витрати.

Позов мотивовано суперечністю оспореного рішення нормам ч.ч. 1, 2, 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», ст. 38 Закону України «Про дошкільну освіту», абз. 10 п. «б» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», ч. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», порушенням прав і законних іетересів дошкільного навчального закладу (ясла - садочок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 08.09.2017 року позовна заява прокурора прийнята до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/1135/17, до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (далі - третя особа-1), Дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради (далі - третя особа-2), на стороні відповідача - суб`єкта підприємницької діяльності - фізичну особу Ткаченка Сергія Володимировича (далі - третя особа-3), справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26.09.2017 року до участі у справі № 925/1135/17 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради (далі - третя особа-4).

За клопотаннями сторін та з метою витребування додаткових доказів ухвалами господарського суду від 26.09., 24.10., 02.11., 23.11.2017 розгляд справи відкладався.

Сторонами було подано ряд клопотань про надання додаткових доказів, які судом задоволені, подані докази долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні прокурор позов з підстав і в розмірі, викладених в позовній заяві, підтримала і просила суд задовольнити повністю.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву та інші письмові пояснення щодо предмету спору не подав, в засіданнях суду в особі свого представника позов не визнав і проти його задоволення судом заперечував з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

Треті особи 1, 2 позов підтримали, просили суд його задовольнити в повному обсязі з підстав, зокрема викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 01.11.2017 (вх. № 23462/17, а.с. 114-115), 23.11.2017 (вх. № 25526/17 а. с. 130-132), 01.12.2017 (вх. № 26216/17, а. с. 158).

Третя особа - 3 явку свого представника в засідання суду не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Третя особа - 4 в особі свого представника підтримала правову позицію відповідача, проти позову заперечувала через його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради народних депутатів м. Черкаси від 29.12.1989 року № 381 було затверджено Акт державної приймальної комісії від 29.12.1989 року, прийнято в експлуатацію 2-х поверховий ясла-садочок загальною площею 2237,5 м2 по вул. Фрунзе, 65 на земельній ділянці площею 1,07 га та передано його на баланс Черкаському територіальному виробничому об'єднанню автотранспорту (а.с. 119, 144).

Рішенням Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об'єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» затверджено перелік об'єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління, до цих об'єктів віднесено Дошкільний виховний заклад № 50 загального типу по вул. Фрунзе, 65 в м. Черкаси (а.с. 28-29).

Із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №95624442 від 28.08.2017, № 96250664 від 04.09.2017 вбачається, що на нежитлові будівлі з прибудовами літ. Г-1, г, г1 загальною площею 52,3 кв. м, павільйон літ. В, в, розташовані в м. Черкаси за адресою вулиця Фрунзе (Верхня Горова), будинок 65/1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.01.2009 серії САВ 144358, державним реєстратором Черкаського міського управління юстиції 24.03.2014 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності за Черкаською міською радою, а 21.10.2015 року - право оренди цього об'єкта нерухомості за Ткаченком С.В. на підставі договору оренди об'єкта нерухомості № 1024 від 13.08.2010 року, договору про внесення змін до нього від 05.11.2015 року. Відповідно до наказу Департаменту містобудування Черкаської міської ради № 674-а від 19.02.2013 «Про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси», змінилась адреса цього об'єкта нерухомості з вул. Фрунзе, 65 на вул. Фрунзе, 65/1. Цей об'єкт нерухомості розташований на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності Черкаської міської ради, державна реєстрація права проведена на підставі витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а.с. 51-53, 54-61).

Рішенням Черкаської міської ради від 25.10.2016 року № 2-1156 затверджено Статут дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради. Відповідно до пунктів 1.3., 1.4., 8.1., 9.3., 12.2. Статуту, цей дошкільний навчальний заклад створено 29.12.1989 року рішенням Черкаської міської ради № 381, він належить до міської комунальної власності. Власником майна є Черкаська міська рада, яка через уповноважений орган - департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради здійснює управління, фінансування дошкільного закладу, його матеріально-технічне забезпечення, надає необхідні будівлі, споруди тощо. Управління дошкільним закладом здійснюється власником через уповноважений орган - департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. Джерелами фінансування дошкільного закладу є, зокрема, кошти засновника (власника), відповідних бюджетів, інші не заборонені законом. Майно (земельні ділянки, будівлі, споруди, обладнання тощо), придбання чи відокремлення якого призначене для здобуття дітьми дошкільної освіти, використовується виключно із зазначеною метою (а.с. 67-74).

Із наказу дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради № 113 від 28.08.2017 «Про комплектацію груп дітьми та педагогічним персоналом в 2017-2018 навчальному році» і пояснень керівника цього дошкільного навчального закладу - представника третьої особи-2 вбачається, що у дошкільному закладі функціонує 12 груп, де виховується 347 дітей. В наявності є тільки 9 ігрових майданчиків, що унеможливлює створення належних умов для здобуття вихованцями дошкільної освіти та організації їх дозвілля.

Рішенням другої сесії Черкаської міської ради від 07.06.2017 року № 2-2183 «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках» затверджено перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках. До цього переліку, відповідно до підпункту 47 пункту 1 вказаного рішення, включено нежитлову будівлю з прибудовами та павільйон, площею 52,3 кв. м., розташовані за адресою м. Черкаси, вул. Верхня Горова, 65/1 для їх приватизації способом викупу (а.с. 22-25).

Вимога прокурора про визнання неправомірним підпункту 47 пункту 1 рішення другої сесії Черкаської міської ради від 07.06.2017 року № 2-2183 «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках» є предметом спору у справі, що розглядається.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 2, 4, 10 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, зміни і припинення господарських правовідносин, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов'язки, виникли із актів цивільного законодавства і рішення органу місцевого самоврядування, за правовою природою віднесені до відносин права власності, загальні положення про право власності, набуття і припинення права власності визначені главами 23-25 розділу 1 книги третьої ЦК України. Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері дії Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про доступ до публічної інформації», «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», «Про освіту», «Про дошкільну освіту», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», які з урахуванням предмету спору, є спеціальними нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтю 12 ГПК господарським судам підвідомчі спори про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Відповідно до роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. N 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» із наступними змінами і доповненнями:

п. 1. - Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані. Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами (далі - акти) залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган;

п. 2 - підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Частинами 1, 2 ст. 345, п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна.

Законом України «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що: система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти (ст. 28); структура освіти включає, зокрема, дошкільну освіту (абз. 1 ч. 1 ст. 29); матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством. Земельні ділянки державних навчальних закладів, установ та організацій системи освіти передаються їм у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 63).

Статтями 1, 38 ч. 1 Закону України «Про дошкільну освіту» встановлено, що законодавство України про дошкільну освіту базується на Конституції України і складається із Закону України "Про освіту", цього Закону, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Матеріально-технічна база дошкільного навчального закладу включає будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, інвентар, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інше. Майно дошкільного навчального закладу належить йому на правах, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» передбачено, що сферою застосування Закону є галузі, які підлягають першочерговій приватизації: переробна і місцева промисловість, промисловість будівельних матеріалів, легка і харчова промисловість, будівництво, окремі види транспорту, торгівля і громадське харчування, побутове обслуговування населення, житлово-експлуатаційне і ремонтне господарство. Відповідно до цього Закону можуть також приватизуватися підприємства інших галузей, якщо вони відповідають вимогам частини першої статті 2 цього Закону або якщо це передбачено планами їх приватизації. До відносин щодо приватизації невеликих державних підприємств, не врегульованих цим Законом, застосовується Закон України «Про приватизацію майна державних підприємств».

Відповідно до абз. 10 п. «б» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема - об'єкти освіти.

При прийнятті оспореного рішення відповідач керувався нормами п.п. 1, 3 ст. 7, абз. 1 п. 1 ст. 182 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», за змістом яких Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу. Включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації, уповноваженого органу управління чи покупця. Приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням особливостей, зокрема, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.

Відповідно до норм статей 26 ч. 1 п. 30, 59 ч. 1, 60 ч. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими також керувався відповідач при прийнятті ос пореного рішення, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що третя особа-2 - дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради є закладом освіти, зокрема, дошкільної освіти. Цей дошкільний навчальний заклад належить до міської комунальної власності, власником його майна є відповідач - Черкаська міська рада, яка через уповноважений орган - департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради здійснює управління, фінансування дошкільного закладу, його матеріально-технічне забезпечення, надає необхідні будівлі, споруди тощо, а також здійснює управління ним.

Підпунктом 47 пункту 1 рішення другої сесії Черкаської міської ради від 07.06.2017 року № 2-2183 «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках», вимога прокурора про визнання неправомірним якого є предметом спору у справі, що розглядається, включено до переліку об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках, нежитлову будівлю з прибудовами та павільйон, площею 52,3 кв. м., розташовані за адресою м. Черкаси, вул. Верхня Горова, 65/1 для їх приватизації способом викупу. Зазначений об'єкт у складі інших перебуває в оперативному управлінні третьої особи-2 - дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради, який створений рішенням засновника від 29.12.1989 року № 381 на базі цього майна з моменту введення його в експлуатацію, призначене для забезпечення виконання мети і завдань цього дошкільного закладу.

Оскаржений прокурором підпункт 47 пункту 1 рішення другої сесії Черкаської міської ради від 07.06.2017 року № 2-2183 «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках», прийнятий відповідачем в межах його повноважень, проте за змістом суперечить нормам ч. 2 ст. 345 ЦК України, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», ст.ст. 1, 38 ч. 1 Закону України «Про дошкільну освіту», абз. 10 п. «б» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», ч. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», відтак є неправомірним. В силу ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначений акт відповідача, як органу місцевого самоврядування, з мотивів їхньої невідповідності законам України підлягає визнанню незаконними в судовому порядку, про що обґрунтовано зазначає прокурор.

Відповідно до пункту 3 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 2 ГПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення прокурора до суду) передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частини 2 статті 29 ГПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення прокурора до суду) у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 наведеної статті).

У даному випадку, як зазначає прокурор і з цим погоджується суд, необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що відповідач прийняв рішення про приватизацію комунального майна без дотримання визначеного законом порядку, з порушенням заборони приватизації об'єктів освіти, чим порушив інтереси дошкільного закладу освіти, а орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, захист цих інтересів здійснює неналежним чином.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства суд позов прокурора визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю. Доводи відповідача і третіх осіб-3 і 4, викладені у їх запереченнях на позов в засіданні суду, визнає такими, що не відповідають встановленим обставинам справи, наведеним нормам законодавства, тому їх відхиляє.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідачів підлягають відшкодуванню понесені прокурором судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним підпункт 47 пункту 1 рішення другої сесії Черкаської міської ради від 07.06.2017 року № 2-2183 «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках», яким включено до переліку об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації у 2017-2021 роках, нежитлову будівлю з прибудовами та павільйон, площею 52,3 кв. м., розташовані за адресою м. Черкаси, вул. Верхня Горова, 65/1 для їх приватизації способом викупу.

Стягнути з Черкаської міської ради, , місцезнаходження: 18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36 на користь прокуратури Черкаської області, , місцезнаходження: 18000, Черкаська обл., м. Черкаси, бульв. Шевченка, 286, р/р 3751 судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 16.02.2018 року.

Суддя В.М. Грачов