КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/8396/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Корнілов Л.О. - представник, дов. № 1103 від 11.05.2017;

від відповідача: Степушенко П.М. - представник, дов. № 72 від 21.08.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017

у справі № 910/8396/17 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 81 686,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 174 366,63 грн., з яких сума боргу 113 404,09 грн., інфляційні витрати - 47 809,49 грн., 3% річних - 1 812,64 грн., пеня - 11 340,41 грн.

06.07.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь 81 686,80 грн., посилаючись на те, що останнім було сплачено на його користь 102 987,42 грн., у зв'язку із чим сума основного боргу становить 10 416,67 грн.; крім того позивачем нараховано та заявлено до стягнення додатково інфляційні витрати за період з 01.04.2017 по 31.05.2017 у розмірі 9 672,78 грн. та 3% річних за період з 01.04.2017 по 06.07.2017 у розмірі 634,81 грн. (174 366,63 грн.-102 987,42 грн.+9 672,78 грн.+634,81 грн.=81 686,80 грн.).

Також 18.09.2017 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 12 620,27 грн., 3% річних у розмірі 2 352,73 грн. та пеню у розмірі 10 740,90 грн.

Оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмових заявах, прийняте господарським судом, то ціною позову, виходячи з якої розглядався спір є 25 713,90 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/8396/17 в частині стягнення основного боргу у сумі 4 416,67 грн. провадження у справі № 910/8396/17 - припинено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» пеню у розмірі 10 740,90 грн., 3% річних у розмірі 2 352,73 грн. інфляційні втрати у розмірі 12 620,27 грн., та судові витрати у розмірі 451,96 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/8396/17 скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 відновлено Приватному акціонерному товариству "Українська транспортна страхова компанія" строк подання апеляційної скарги. Прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва 18.09.2017 у справі № 910/8396/17 до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.12.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 14.12.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/8396/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.12.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/8396/17 скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у період за 2015-2016р.р. направлено до відповідача вимоги в порядку суброгації (виплаченого страхового відшкодування внаслідок ДТП), у відповідь на які 22.06.2016 позивачем отримано лист № 1356-у від 14.06.2016, в якому останній висловив своє бажання щодо врегулювання даних вимог.

В подальшому, 30.08.2016 між позивачем та відповідачем підписано угоду № 30/08/2016, відповідно до п. 1 якої, сторони погоджуються, що сума боргу відповідача за зобов'язаннями, що виникли у порядку суброгації перед позивачем на дату укладання даної угоди зазначена в додатку № 1, що є невід'ємною частиною даної угоди та складає 186 290,86 грн.

Відповідно до п. 2 угоди відповідач зобов'язується здійснювати виплати на користь позивача за зобов'язаннями, що виникли у порядку суброгації перед позивачем згідно із наступним графіком платежів: до 30.09.2016 (включно) відповідач зобов'язується перерахувати на рахунок позивача зазначений в даній угоді виплату в розмірі 93 145,43 грн.; до 31.10.2016 (включно) відповідач зобов'язується перерахувати на рахунок позивача зазначений в даній угоді виплату в розмірі 93 145,43 грн.

Згідно із п. 7 угоди за несвоєчасне виконання зобов'язань за цією угодою сторона, яка допустила таке невиконання, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, але не більше 10% від загальної суми боргу.

Ця угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до 31.10.2016 (п.8 угоди).

Додатком № 1 до угоди № 30/08/2016 від 30.08.2016 сторони погодили, що на дату укладення даного додатку сума боргу відповідача за зобов'язаннями, що виникли у порядку суброгації перед позивачем складає 186 290,86 грн., за наступними справами: відповідно до вимоги № 109/2016 від 06.06.2016 на суму 29 213,59 грн., відповідно до вимоги № 67/2016 від 18.05.2016 на суму 40 416,67 грн., відповідно до вимоги № 473/2016 від 14.03.2016 на суму 7 737,38 грн., відповідно до вимоги № 31/2016 від 14.03.2016 на суму 6 697,63 грн., відповідно до вимоги № 521/2015 від 17.12.2015 на суму 8 936,35 грн., відповідно до вимоги № 101/2016 від 06.06.2016 на суму 23 527,77 грн., відповідно до вимоги № 258/2015 від 14.08.2015 на суму 34 357,34 грн., відповідно до вимоги № 9/2016 від 27.01.2016 на суму 7 404,66 грн., відповідно до вимоги № 365/2016 від 09.09.2015 на суму 25 416,49 грн., відповідно до вимоги № 379/2016 від 23.09.2015 на суму 2 582,98 грн.

Як вже зазначалось, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмових заявах, прийняте господарським судом, то ціною позову є сума у розмірі 25 713,90 грн.

Відповідно до п. 2 угоди відповідач зобов'язується здійснювати виплати на користь позивача за зобов'язаннями, що виникли у порядку суброгації перед позивачем згідно наступного графіку платежів: до 30.09.2016 (включно) відповідач зобов'язується перерахувати на рахунок позивача зазначений в даній угоді виплату в розмірі 93 145,43 грн.; до 31.10.2016 (включно) відповідач зобов'язується перерахувати на рахунок позивача зазначений в даній угоді виплату в розмірі 93 145,43 грн.

Позивач посилається на те, що заборгованість відповідача за угодою № 30/08/2016 від 30.08.2016 становить 10 416,67 грн.

Однак, відповідачем сплачено суму заборгованості у розмірі 10 416,67 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: № 84 від 04.01.2017 на суму 2 000,00 грн., № 10 від 05.01.2017 на суму 2 000,00 грн., № 92 від 06.01.2017 на суму 2 000,00 грн., № 2721 від 23.06.2017 на суму 2 000,00 грн. та № 1952 від 26.06.2017 на суму 2 416,67 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява подана до Господарського суду міста Києва 23.05.2017.

Таким чином, відповідачем сплачено позивачу заборгованість у розмірі 6 000,00 грн. до подання позовної заяви, а заборгованість у розмірі 4 416,67 грн. - після подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 6 000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вказана сума заборгованості сплачена відповідачем до подання позивачем позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

Відповідачем до матеріалів справи надано докази сплати позивачу суми заборгованості у розмірі 4 416,67 грн. (платіжні доручення № 2721 від 23.06.2017 та № 1952 від 26.06.2017).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 4 416,67 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки сплата боргу відбулась після звернення позивача до суду із позовною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи відсутні докази своєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості перед позивачем за угодою № 30/08/2016, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 11 340,41 грн., 57 482,27 грн. інфляційних втрат та 2 447,45 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з п. 7 угоди за несвоєчасне виконання зобов'язань за цією угодою сторона, яка допустила таке невиконання, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, але не більше 10% від загальної суми боргу.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за угодою № 30/08/2016, Київський апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача та контррозрахунок відповідача, вважає суму пені в розмірі 10 740,90 грн. правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за угодою № 30/08/2016, Київський апеляційний господарський суд, враховуючи часткові сплати відповідачем, перевіривши розрахунки, наведені позивачем у позовній заяві, враховуючи контррозрахунки відповідача, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає суми інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 12 620,27 грн. та 3% річних у розмірі 2 352,73 грн. правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем зобов'язання за угодою № 30/08/2016 виконано неналежним чином, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, доказів належного виконання зобов'язань щодо сплати грошових коштів позивачу відповідачем не надано, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання скаржника на те, що оскільки сторонами в угоді розмір 3% річних та інфляційних втрат не встановлений, то у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до правил ст. 625 ЦК України, є безпідставним, враховуючи наступне.

Згідно із п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Однак оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі 910/8396/17 та для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/8396/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/8396/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/8396/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/8396/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 26.12.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич