ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" грудня 2017 р. Справа № 922/4484/16

Суддя - доповідач Пуль О.А.;

розглянувши апеляційну скаргу (вх.№3916Х/2) Київської ОДПІ м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на ухвалу господарського суду Харківської області від 04.10.2017 у справі №922/4484/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аспект-Н", м. Харків,

про банкрутство, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2017 у справі №922/4484/16 (суддя Швидкін А.О.) затверджено наданий суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс; ліквідовано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аспект-Н"; визнано вимоги кредиторів, що були не задоволені за недостатністю майна банкрута ТОВ "Аспект-Н", погашеними; провадження у справі припинено; зобов'язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи та передати органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про зняття юридичної особи з обліку.

Киїівська ОДПІ м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області з ухвалою місцевого господарського суду не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 04.10.2017 у справі №922/4484/16; припинити провадження у справі.

Одночасно в апеляційній скарзі заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження, однак не вказує підстав порушення строків на апеляційне оскарження ухвали суду.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, виходячи з такого.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147 від 03.10.2017.

Згідно з відбитком ПАТ «Укрпошта» на поштовому конверті, апелянт звернувся до суду з апеляційною скаргою 14.12.2017, тобто до набрання чинності Господарським процесуальним кодексом України у новій редакції.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у редакції закону від 03.10.2017 №2147, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 93 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) встановлювала, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) та статтею 119 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діє з 15.12.2017) за заявою учасника справи суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений строк.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано 14.12.2017 до набрання чинності Господарським процесуальним кодексом України, у редакції Закону від 03.10.2017, заявником не повною мірою додержано вимог процесуального закону, який діяв до 15.12.2017, а саме: у відповідності до ст.53, 93 Господарського процесуального кодексу України апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, однак не обґрунтував поважності причин пропуску такого строку.

Законодавець не передбачає обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню; у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

З огляду на те, що апелянтом не зазначено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, суд визнає неповажними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 ст.260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що до апеляційної скарги у якості доказів наявності у Коробка І.С. права на підписання апеляційної скарги скаржником надано копію довіреності від 10.08.2017, що не містить прізвища та посади особи, яка її засвідчила, а також дати такого засвідчення. Окрім того, учасником справи не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу вказаного письмового доказу.

Положеннями ст.91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

Згідно з частиною 2 ст.260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Проте, заявником апеляційної скарги не виконано положень ст. 91 та пункту 1 частини 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи здатні особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (процесуальна дієздатність).

Юридична особа набуває процесуальних прав та обов'язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника. Юридична особа може набувати процесуальних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників у випадках, коли відповідно до закону чи установчого документа така юридична особа набуває та здійснює права, а також несе обов'язки через своїх учасників.

З даною апеляційною скаргою звернувся представник Київської ОДПІ м.Харкова ГУДФС у Харківській області Коробка І.С. за довіреністю.

У свою чергу статтею ст. 19-3 Податкового кодексу України передбачені функції державних податкових інспекцій. Так, державні податкові інспекції: здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Усі інші функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, виконують контролюючі органи, в тому числі, звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством (ст.19-1 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи. Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України. Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Таким чином, саме ГУ ДФС у Харківській області відповідно до Податкового кодексу України є контролюючим органом щодо дотримання боржником податкового та митного законодавства.

Суддя-доповідач зазначає, що заявнику апеляційної скарги необхідно надати письмове додаткове правове обґрунтування щодо здатності здійснення ним процесуальних прав та виконування обов'язків у суді, з огляду на те, що по - перше, саме ГУ ДФС у Харківській області наділене процесуальною дієздатністю щодо звернення до суду як територіальний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику; по-друге, що Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (враховуючи положення ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») не є стороною у даній справі, оскільки не є конкурсним кредитором.

Враховуючи, що вказані в апеляційній скарзі підстави поновлення строку на подання апеляційної скарги визнані судом неповажними, відсутність оригіналу довіреності або належним чином засвідченої її копії, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.91,119, 174, 234, 235, 256, 258, 260, 264, пунктом 11 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суддя-доповідач;-

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу (вх.№3916Х/2) Київської ОДПІ м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на ухвалу господарського суду Харківської області від 04.10.2017 у справі №922/4484/16 залишити без руху.

2.Встановити Київській ОДПІ м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

3.Наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261, 264 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач О.А.Пуль