КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа№ 927/907/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Чередник О.М. - представник, дов. б/н від 30.10.2017;

від відповідача: Пустовіт О.Ю. - представник, дов. № 1338 від 04.12.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017

у справі № 927/907/17(суддя Шморгун В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»

про відшкодування орендної плати, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 6 514,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17 до розгляду та порушити апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначити на 12.12.2017.

11.12.2017 від позивача через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_4 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Розглянувши клопотання позивача, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивачем, відповідно до ст. 101 ГПК України, не обґрунтовано поважності причини неподання такого документу до суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.04.2011 між ОСОБА_4 (далі - орендодавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Батьківщина», правонаступником якого є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» - відповідач, укладено договір оренди землі, відповідно до п.п. 1, 2 якого, орендодавець надає, а відповідач, за договором орендар, приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Стрільницької сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,2597га, у тому числі рілля 4,2597га.

Відповідно до п. 8 договору, його укладено на 5 років.

Згідно із п.п. 9, 10, 11 договору орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 897,70 грн. за сільськогосподарський рік або пропорційно у будь-яких частинах натуральною продукцією та відробітковими послугами, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Грошова плата вноситься наручно згідно розрахункової відомості. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься у строк: січень-грудень кожного року. Розрахунок закінчується не пізніше 20 грудня кожного року.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 41 договору).

В подальшому, договір від 11.04.2011 зареєстрований у Відділі Держкомзему в Бахмацькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.07.2011 за № 017.

Враховуючи умови п.п. 8 та 41 договору строк його дії закінчився 28.07.2016.

Згідно із наявним у матеріалах справи видатковим касовим ордером від 19.12.2016 відповідачем сплачено орендодавцю грошові кошти у розмірі 1 904,37 грн. в якості орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою (паєм).

Відповідачем у листі від 10.06.2016 за № 655 запропоновано орендодавцю укласти новий договір оренди землі, у зв'язку з закінченням строку дії договору від 11.04.2011 та у зв'язку із збільшенням розміру орендної плати до 7,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Однак, у матеріалах справи відсутня відповідь орендодавця на лист відповідача від 10.06.2016 № 655 щодо укладення нового договору оренди землі з відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.08.2016 між орендодавцем та позивачем укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 договору від 01.08.2016 орендодавець надає, а позивач, за договором орендар, приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Стрільницької сільської ради в Бахмацькому районі Чернігівської області та належить орендодавцю на праві приватної власності на землю: серія ЯЗ № 031021, виданого Бахмацькою РДА Чернігівської області 14.12.2009 (кадастровий номер :03:000:0207).

Відповідно до п. 2 договору від 01.08.2016 в оренду передається земельна ділянка площею 4,2597га, у тому числі рілля - 4,2597га.

Згідно із п. 7 договору від 01.08.2016 договір укладено на 7 років.

Пунктами 12, 13, 15 договору від 01.08.2016 сторонами погоджено, що орендна плата вноситься позивачем у розмірі - 7,5%, що становить, у тому числі 5 906,44 грн. від нормативної оцінки земельної ділянки з моменту реєстрації цього договору. Орендна плата за попереднім погодженням сторін може вноситися орендарем у грошовій формі або у натуральній формі орендодавцю за цінами, затвердженими позивачем, на суму, що еквівалентна розміру орендної плати, визначеної п. 12 цього договору, згідно поданої заяви орендодавця. Орендна плата вноситься у такі строки: до 31 грудня кожного року.

Відповідно до п. 47 договору від 01.08.2016 цей договір набирає чинності з моменту державної реєстрації права оренди в органах реєстраційної служби.

В подальшому, договір від 01.08.2016 зареєстровано державним реєстратором Бахмацької міської ради 18.08.2016, кадастровий номер :03:000:0207.

Факт передання орендодавцем позивачу земельної ділянки площею 4,2597га (рілля), що знаходиться на території Стрільницької сільської ради в Бахмацькому районі Чернігівської області згідно із договором оренди від 01.08.2016 підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 18.08.2016.

В матеріалах справи наявна копія відомості на виплату грошей №ГБ-Аг000042 від 08.02.2017, згідно з якою позивачем виплачено орендодавцю 254,69 грн., однак, відсутні відомості за що позивачем сплачено ці кошти, також із наданої копії відомості на видачу паїв (пшениці) по с. Стрільники за 2016 рік неможливо зрозуміти скільки пшениці та на яку суму було видано орендодавцю, оскільки ксерокопія виготовлена неякісно, а оригіналів документів позивачем не надано ані до господарського суду першої інстанції, ані до Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до іншої відомості на видачу паїв (кукурудзи) по с. Стрільники за 2016 рік орендодавець отримав кукурудзу на загальну суму у розмірі 3 000,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують виплату орендодавцю орендної плати у розмірі 4 754,68 грн., як зазначено у позовній заяві.

Актом від 07.09.2016, складеним Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівської області за результатами перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства, встановлено, що між громадянами - власниками земельних часток (паїв) та позивачем укладено та зареєстровано у встановленому порядку 33 договори оренди на загальну площу 100,0517га. Протягом 2016р. усі зазначені земельні ділянки використовувались відповідачем для товарного сільськогосподарського виробництва, а на час проведення перевірки, із них відповідачем фактично використовується 28 земельних ділянок (паїв) загальною площею 87,8646га. За інформацією уповноваженого представника відповідача земельні ділянки були використані у зв'язку із діючими договорами оренди на час проведення посіву сільськогосподарських культур навесні 2016р.

Як зазначає відповідач, він не заперечує проти факту користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди від 11.04.2011, однак, це відбулось через те, що відповідачу необхідно було зібрати урожай, посіяний навесні 2016р., ще під час дії договору.

Відповідачем не надано доказів точного часу припинення користування спірною земельною ділянкою, однак, на думку представника відповідача, це був листопад-грудень 2016р., у зв'язку із чим, відповідачем сплачено орендодавцю орендну плату за увесь 2016 рік.

Як вказує позивач та відповідач, у 2017р. останнім спірна земельна ділянка не використовувалась.

Позивач у позовній заяві вказує, що ним сплачено орендодавцю орендну плату за оренду земельної ділянки, якою фактично користувався відповідач, а тому просить стягнути з відповідача сплачену орендну плату у розмірі 5 906,44 грн., а також 129,62 грн. 3% річних та 478,42 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2017 по 24.09.2017.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновками господарського суду першої інстанції викладеними у рішенні від 02.11.2017 у справі № 927/907/17, враховуючи викладене та наступне.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ст. 21 "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Тобто, орендні відносини - це договірні зобов'язання між сторонами правочину (договору оренди землі), що регулюються відповідними правовими нормами.

Керуючись ст. 173 ГК України, позивач просить стягнути з відповідача орендну плату у розмірі 5906,44 грн, яка була сплачена позивачем за рік, починаючи з моменту початку дії договору оренди від 01.08.2016, тобто з 18.08.2016.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, як вже зазначалось, жодних розрахунків та доказів, що підтверджують, який саме розмір орендної плати сплачено позивачем орендодавцю у період користування відповідачем земельною ділянкою у 2016р., починаючи з 18.08.2016, позивачем суду не надано.

Також відсутні докази того, у який період 2016р. відповідач використовував спірну ділянку та того, які докази підтверджують виплату орендодавцю орендної плати саме у розмірі 4 754,68 грн.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів і обґрунтувань щодо понесених ним витрат у заявленому обсязі, щодо часу користування спірною земельною ділянкою відповідачем під час дії договору від 01.08.2016 і щодо підстав стягнення орендної плати за увесь рік, а не за такий час користування, а також щодо обставин одночасної (подвійної) сплати оренди за 2016 рік.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що акт перевірки Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 07.09.2016 є неналежним доказом неправомірної поведінки відповідача, враховуючи відсутність інформації у вказаному акті щодо ідентифікуючих ознак земельних ділянок для підтвердження неправомірного використання відповідачем саме спірної земельної ділянки.

Як вже зазначалось, договір оренди земельної ділянки від 01.08.2016, за користування якою, як вказує позивач, сплачено орендну плату у розмірі 5 906,44 грн., укладено між позивачем та орендодавцем, а як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем договірні зобов'язання відсутні.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем неправильно визначено матеріально-правову вимогу до відповідача, тому неправильно обрано спосіб захисту, заявивши позов про стягнення орендної плати за відсутності договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем.

Аналіз наведених правових норм та приписів ст. 22, 54 ГПК України свідчить про неможливість самостійної зміни судом предмету позову (матеріально-правової вимоги), що по своїй суті є перекладенням обов'язків позивача на суд.

Слід зазначити, що позивач, за наявності свого порушеного права, не позбавлений права звернутись до суду із окремим позовом про відшкодування понесених збитків.

Таким чином, правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 5 906,44 грн. відсутні, зазначена вимога є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 129,62 грн. 3% річних та 478,42 грн інфляційних втрат, нарахованих на таку орендну плату, також не підлягають задоволенню.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Згідно із ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Як вбачається із матеріалів справи, а також не заперечується відповідачем, у даній справі було проведено сім судових засідань.

Слід зазначити, що законодавством не передбачено обмежень щодо надання керівником юридичної особи повноважень її представника у господарському процесі іншим особам, крім тих, що не мають можливості взяти участь у судовому засіданні.

Статтею 77 ГПК України не передбачено обов'язку суду відкладати розгляд справи через повторне нез'явлення в засідання представника сторони.

Крім того слід зазначити, що як вбачається із матеріалів справи позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання 02.11.2017.

Таким чином, судом першої інстанції дотримані норми процесуального права про права та обов'язки сторін у судовому процесі, а посилання скаржника про те, що господарським судом першої інстанції порушено норми ст. 77 ГПК України, у зв'язку із невідкладенням розгляду справи з причини відсутності позивача з невідомих для суду причин, є безпідставним.

Також безпідставним є посилання скаржника на те, що доказом повноти та вчасності сплати орендної плати є відсутність заяв чи скарг від орендодавця та інших органів.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі 927/907/17 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім», відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2017 у справі № 927/907/17 залишити без змін.

3. Справу № 927/907/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Повний текст постанови складено 27.12.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім