РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017Справа №910/18960/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ідриска тур»

До відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Дарт»

Про визнання недійсним договору

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача не прибули

від відповідача Ковальчук А.С. (за дов.), Корнієнко Т.Ю. (за дов.)

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Ідриска тур» до товариства з обмеженою відповідальністю «Дарт» про визнання недійсним договору № 17/5-5.1 на виконання чартерних авіаційних перевезень від 03.03.2017.

За твердженням позивача, відповідач ввів його в оману щодо обставин, які мають істотні значення. Так, обман полягає у тому, що відповідач здійснював рейси на іншому повітряному судні, ніж зазначено в додатку № 1 від 30.03.2017 до спірного договору.

Суд своєю ухвалою від 01.11.2017 порушив провадження у справі № 910/18960/17, розгляд останньої призначив на 20.11.2017.

Відповідач у наданих суду поясненнях позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що спірний договір укладеного відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач не надав суду доказів того, що відповідач виконував перевезення іншими повітряними суднами, а не на передбаченому умовами договору повітряним судном А320. Крім того, позивач прийняв виконання договору.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

03.03.2017 товариство з обмеженою відповідальністю «Ідриска тур» (замовник) та товариство з обмеженою відповідальністю «Дарт» (виконавець) уклали договір № 17/5-51 на виконання чартерних авіаційних перевезень (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а перевізник виконує за плату міжнародні чартерні авіаційні пасажирські перевезення замовника (далі - перевезення) за маршрутом, розкладом та на умовах, що вказані в додатках до даного Договору.

Згідно з додатком № 1 від 30.03.2017 до Договору перевізник зобов'язаний виконати чартерні рейси DAT 4431/4432 по перевезенню пасажирів замовника та їх багажу на повітряному судні А320 за маршрутами, визначеними у таблиці.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України, зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та правочини.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Основною особливістю цивільних правовідносин є те, що вони засновані на рівності, автономії волі, майновій і організаційній відокремленості її суб'єктів. Саме таким чином реалізується свобода договору (ст. 627 ЦК України), яка виявляється, перш за все, у вільному волевиявленні сторін.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Під обманом (ст. 230 ЦК України) розуміється навмисне введення однією стороною правочину другої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення і зміст яких визначає абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України з метою вчинення правочину. Зокрема, для того, щоб кваліфікувати правочин як обман за ст. 230 ЦК України необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Однак введення в оману щодо мотивів правочину не дає стороні права для застосування до сторони, яка застосувала обман, правових наслідків, передбачених ст. 230 ЦК України.

Підписавши Договір, позивач добровільно висловив свою згоду на укладення Договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про невідповідність волевиявлення позивача під час підписання Договору його внутрішній волі, рівно як і докази існування обставин повідомлення відповідачем неправдивої інформації.

У зв'язку з цим відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 27.12.2017.

СуддяС. А. Ковтун