ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 р. Справа № 918/780/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання В'юненко І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне"

про стягнення заборгованості в сумі 1 754 грн. 96 коп.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 14-72 від 14.04.2017 р.);

Від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 1 754 грн. 96 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 918/780/17, справу призначено до розгляду на 11 грудня 2017 року, зобов'язано позивача подати суду всі оригінали доданих до позовної заяви документів (у судове засідання) або письмові пояснення з зазначенням поважних причин їх відсутності; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час розгляду справи; докази часткової оплати. Крім того, зобов'язано відповідача надати суду оригінали і належним чином засвідчені копії установчих документів на підставі яких діє Відповідач (установчий договір, статут, положення, свідоцтво про державну реєстрацію тощо), довідки з органу статистики про знаходження Відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; акт звірки взаєморозрахунків, підписаний сторонами на час винесення цієї ухвали; відзив, письмове правове обґрунтування заперечень з посиланням на певні норми законодавства, які регулюють оспорюванні відносини, що призвели до звернення Позивача до господарського суду для вирішення цього спору; у разі непогодження з розрахунком заявлених до стягнення сум - власний нормативно-обґрунтований та документально підтверджений розрахунок; викликано в судове засідання повноважних представників сторін (з довіреностями та документами, що посвідчують особу).

11 грудня 2017 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 26 грудня 2017 року та зобов'язано сторін у справі до 22 грудня 2017 року виконати вимоги ухвали господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року.

26 грудня 2017 року від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив суд розглянути справу у порядку загального позовного провадження починаючи з розгляду по суті.

Суд зазначає, що 15 грудня 2017 року почала діяти нова редакція Господарського процесуального кодексу України (згідно Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII ГПК України викладено у новій редакції).

У відповідності до п. 9 перехідних положень ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З матеріалів справи суд вбачає, що у межах справи № 918/780/17 розгляд справи по суті було розпочато ще за дії старої редакції ГПК України.

У відповідності до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене та заява позивача, суд вбачає, що розгляд справи необхідно продовжувати зі стадії розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 27 грудня 2017 року позивач підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, в свою чергу відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані судом документи не подав.

На виконання вимог ст. 223 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. ст. 219, 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 26 грудня 2017 року відповідно до ст. 233 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" (далі - Покупець) 28 грудня 2012 року укладено договір № 13/2432- БО-28 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі - споживачам Покупця).

Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 733 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.). (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору, приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень цін) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Відповідно до п.6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору позивач з січня по грудень 2013 року передав, а відповідач отримав природний газ на суму 2 628 840 грн. 88 коп.

Факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2013 року на суму 556 331 грн. 57 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2013 року на суму 442 216 грн. 93 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2013 року на суму 482 177 грн. 32 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2013 року на суму 159 496 грн. 63 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2013 року на суму 131 681 грн. 81 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2013 року на суму 315 420 грн. 55 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2013 року на суму 541 516 грн. 07 коп.

Суд зазначає, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1 Договору.

У зв'язку із порушення відповідачем термінів виконання грошових зобовязань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 754 грн. 96 коп., з якої 1 426 грн. 32 коп. пені та 328 грн. 64 коп. 3 % річних.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу № 13/2432- БО-28 від 28 грудня 2012 року.

Частиною 1 статті 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно зі статтею 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначено приписами статті 520 ЦК України, боржник у зобов'язані може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України унормовано, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 Договору встановлено відповідальність за невиконання Покупцем умов п. 6.1 Договору щодо порядку оплати природного газу. Відповідно до вищевказаного пункту Договору, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вищевказаних норм законодавства та Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 426 грн. 32 коп. - пені, нарахованої за період прострочення з січня 2013 року по грудень 2013 року від сум заборгованості за кожний період сплати, передбаченої умовами договору, 328 грн. 64 коп. - 3 % річних, нарахованих за період прострочення з січня 2013 року по грудень 2013 року.

Здійснивши перерахунок пені та 3 % річних, суд, визнає обґрунтованим нарахування 3 % річних та пені. Відтак, до стягнення підлягає 3 % річних в сумі 328 грн. 64 коп. та пеня в сумі 1 426 грн. 32 коп.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" (33028, м. Рівне, вул. Драгоманова, 27а, оф. 6, код. 36007828) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код. 20077720) 1 754 (одна тисяча сімсот п'ятдесят чотири) 96 коп. з яких 1 426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) грн. 32 коп. - пені, 328 (триста двадцять вісім) грн. 64 коп. 3 % річних та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 29 грудня 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6);

3 - відповідачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Драгоманова, 27, корпус А, оф. 6).