ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2017 р. Справа № 911/3413/17

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Еверест-10",

м. Ірпінь,

про стягнення 7 059,75 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 14.04.2017 №14-71;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою від 15.11.2017 №14/4-796 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Еверест-10" про стягнення 7 059,75 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2013 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Еверест-10" укладено договір №1117/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу. На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 230945,47 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, однак оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, у зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 2798,77 грн., 3% річних у сумі 328,26 грн., 3 932,72 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.11.2017 позовну заяву публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/3413/17 та призначено справу до розгляду на 04.12.2017.

04.12.2017 від публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до господарського суду Київської області надійшли витребувані ухвалою суду від 21.11.2017 документи.

Ухвалою суду від 04.12.2017 розгляд справи відкладено на 18.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017; відповідно до пункту 9 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак, справу №911/3413/17 слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті, який з метою запобігання обмеження процесуальних прав сторін має бути розпочатий спочатку.

В судове засідання 26.12.2017 з'явився представник позивача. Відповідач в судове засідання свого представника повторно не скерував, відзив на позов не подав, хоча про день, час та місце розгляду повідомлявся судом належним чином.

Після відкриття судового засідання, зясування необхідності роз'яснення сторонам - позивачу їх/його прав та обов'язків і зясування наявності клопотань і заяв, суд оголосив про перехід безпосередньо до розгляду позовних вимог по суті. Присутній представник позивача надав пояснення по суті позову, позов підтримав та просив його зодовольнити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно до частин 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що відповідач в судові засідання 04.12.2017 та 18.12.2017 двічі не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Розглянувши позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (далі - ПАТ "НАК" Нафтогаз") до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Еверест-10", м. Ірпінь (далі - ОСББ "Еверест-10") про стягнення 7 059,75 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Так, 27.11.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз" та ОСББ "Еверест-10" укладено договір №1117/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого:

- продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 0000, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (пункт 1.1 договору);

- продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 250 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (пункт 2.1 договору);

- продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на запірній/відключній арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (пункт 3.1. договору);

- приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3 договору);

- не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта-приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору);

- ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (пункт 5.1 договору);

- ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 118, 974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без врахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1118,974 грн., крім того ПДВ - 17 % - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. (пункт 5.2 договору);

- оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця , наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу (пункт 7.2 договору);

- строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3 договору);

- договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11 договору);

31.01.2014 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСББ "Еверест-10" укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 №1117/14-ТЕ-17, відповідно до умов якої сторони погодили викласти з 01.01.2014 пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору у наступній редакції:

- ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ -20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Також внесено зміни в пункт 12 договору "Реквізити сторін". Решта умов договору залишено без змін.

20.04.2014 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСББ "Еверест-10" укладено додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якої сторони погодили внести зміни в п.1.2 ст. 1 "Предмет договору" та викласти її в іншій редакції:

- газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Решта умов договору залишено без змін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Протягом 2014 року позивач здійснював поставки відповідачу природного газу. До матеріалів справи подано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку пунктів 3.4, 6.1 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 14 числа включно наступного місяця всього нас суму 230 945,47 грн., а саме:

- акт приймання передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 59 961,36 грн.,

- акт приймання передачі природного газу від 28.02.2014 на суму 43 729,89 грн.,

- акт приймання передачі природного газу від 31.03.2014 на суму 26 690,66 грн.,

- акт приймання передачі природного газу від 30.04.2014 на суму 16 726,33 грн.,

- акт приймання передачі природного газу від 31.10.2014 на суму 8 482,31 грн.,

- акт приймання передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 33 404,23 грн.,

- акт приймання передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 41 950,69 грн.

Разом із тим, згідно умов договору №2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013, остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений не пізніше 14 числа наступного місяця, а у випадку прострочення оплати у продавця було наявне право на нарахування пені (пункт 7.2 договору), процентів річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України).

До матеріалів справи залучено довідку по операціях за договором від 27.11.2013 №1117/14-ТЕ-17, з якої вбачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснювалась з порушеннями встановленого договором строку.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені в сумі 2 798,77 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строків оплати покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше договором між сторонами не встановлено. Згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже нарахування пені має здійснюватись з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобовязання та припинитися або в переддень виконання грошового зобов'язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14) або у відповідне число через шість місяців після дати початку нарахування пені.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені (за заявлений позивачем період), суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 2 798,77 грн., а відтак вказані вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача згідно ст. 625 ЦК України 328,26 грн. 3% річних та 3 932,72 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16|3-1522гс16.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних (за заявлений позивачем період), суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 328,26 грн., а відтак вказану вимогу слід задовольнити в повному обсязі.

Суд зауважує, що розрахунок інфляційних втрат зроблено арифметично невірно, оскільки позивачем не враховано, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14)

Так, позивачем безпідставно включено до розрахунку за кожним актом місяць, наступний за місяцем споживання, хоча згідно умов договору строк кінцевого розрахунку визначено до 14 числа наступного місяця.

Суд здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, встановив, що вірно розрахований розмір інфляційних втрат, належних до стягнення з відповідача на користь позивача, складає 3683,48 грн., а відтак вказані вимоги слід задовольнити частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" повністю, приймає рішення про стягнення з об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Еверест-10" 2 798,77 грн. пені, 328,26 грн. 3% річних, 3 683,48 грн. інфляційних втрат.

У звязку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному законом встановленому розмірі в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73, 74, 129, 236, 238, пункту 9 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Стягнути з об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Еверест-10" (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Тургенівська, будинок 10, код 37075438)

на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, Шевченківський район, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, код 20077720)

2 798,77 грн. (дві тисячі сімсот дев'яносто вісім гривень сімдесят сім копійок) пені,

328,26 грн. (триста двадцять вісім гривень двадцять шість копійок) 3% річних,

3 683,48 грн. ( три тисячі шістсот вісімдесят три гривні сорок вісім копійок) інфляційних втрат,

1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 28.12.2017.

Суддя О.В. Конюх