ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017м. ДніпроСправа № 904/9528/17
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Троценка А.В., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Олексія Васильовича, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС", с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення 41 066 грн. 76 коп.

Представники:

від позивача: Пустовіт П.О. - представник, дов. від 31.10.2017р. №1082 (був присутній у судових засіданнях 05.12.2017р. та 20.12.2017р.);

від відповідача: Новак А.М. - представник, дов. від 20.10.2017р. №2-Д.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 41 066 грн. 76 коп., що складає 17 440 грн. 00 коп. - винагороди згідно умов ліцензійного договору від 03.06.2013р. №194LPFU про надання дозволу на використання знаку для товарів та послуг, 2 302 грн. 08 коп. - 3% річних та 21 324 грн. 68 коп. - суми інфляційного збільшення заборгованості.

Відповідач у відзиві (вх.№65819/17 від 05.12.2017р.) на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що: - вартість наданих послуг сплачена відповідачем в повному обсязі: - в період з 2012р. по 2013р. на рахунок позивача згідно платіжних доручень було перераховано 28 460 грн. 00 коп.; - оплата здійснена була через ПАТ "Діамантбанк", який зараз знаходиться в стані ліквідації і надати належним чином оформлені платіжні доручення відповідач не має можливості; - не отримано відповіді на запит до ліквідатора ПАТ "Діамантбанк".

Також відповідач у заяві (вх.№65820/17 від 05.12.2017р.) про застосування строків позовної давності по справі №904/9528/17 просить застосувати до вимог по справі №904/9528/17 у зв'язку з тим, що: - загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені встановлена строком в один рік; - пунктом 3.3 Договору встановлено, що оплата за договором має бути здійснена протягом 5 робочих днів з дати підписання договору (тобто до 10 червня 2013р. включно); - строк позовної давності по договору сплинув 10.06.2016р., проте позивач звернувся до суду 13.11.2017р.

Позивач у письмових поясненнях (вх.№65946/17 від 05.12.2017р.) по справі просить визнати поважними причини пропущення позовної давності, посилаючись на те, що: - згідно акту здачі-прийняття наданих послуг від 18.10.2013р. №ВРФУ-0000358 послуги за договором були надані позивачем належним чином; - відповідач продовжує використовувати зображення знаку для товарів і послуг "Фаворит Успіху" на своїй продукції; - відповідач давав обіцянку у найближчий термін сплатити суму боргу за договором.

Також позивач у письмових поясненнях (вх.№69221/17 від 19.12.2017р.) на виконання ухвали від 05.12.2017 року зазначає про те, що: - оплати відповідача дійсно були перераховані на рахунок Позивача, але у межах іншого ліцензійного договору № 104 LPFU від 22.02.2012 р. "про надання дозволу на використання знаку для товарів і послуг"; - відповідач не здійснив жодної оплати за наданий йому Позивачем дозвіл/право (невиключну ліцензію) на використання Знаку за договором №194 LPFU від 03.06.2013 року.

Крім того, позивач у відповіді (вх.№70528/17 від 27.12.2017р.) на відзив, надісланого засобами електронного зв'язку, зазначає, що: - доводи відповідача є хибними та спрямованими на умисне перекручення обставин справи; - відповідач не здійснив жодної оплати за наданий йому позивачем дозвіл/право (невиключну ліцензію) на використання знаку; - відповідач належним чином прийняв надані послуги позивачем, що підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг від 18.10.2013р. №ВРФУ-0000358 на суму 17 440 грн. 00 коп.; - упродовж останніх трьох років позивач не одноразово зв'язувався з відповідачем телефонним зв'язком та електронним листуванням; - у телефонних розмовах відповідач давав обіцянки у найближчий час сплатити суму боргу.

Також позивач у клопотанні (вх.№70581/17 від 27.12.2017р.) надісланого засобами електронного зв'язку, просить розглядати справу призначену на 28.12.2017р. без участі його представника.

Відповідач у запереченнях (вх.№70527/17 від 27.12.2017р. та вх.№70614/17 від 28.12.2017р.) на письмові пояснення позивача, просить застосувати до вимог по справі позовну давність, оскільки позивач не вказав жодних поважних причин пропуску позовної давності; за період з дати підписання договору №194LPFU по дату подачі позову відповідач жодним чином документально не визнав свого боргу або іншого обов'язку.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2013р. між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Кузнєцовим Олексієм Васильовичем, як ліцензіаром, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "АСС", як ліцензіатом, було укладено договір №194LPFU про надання дозволу на використання знаку для товарів та послуг (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого ліцензіар на умовах даного договору надає ліцензіату на платній основі дозвіл/права (невиключну ліцензію) на використання ліцензіатом знаку для товарів та послуг, а ліцензіат бере такий дозвіл/права і зобов'язується сплатити винагороду згідно умов договору.

За пунктом 1.2. Договору ліцензіату надається дозвіл (невиключна ліцензія) на використання знаку такими способами: - нанесення знаку на товари/послуги, які випускаються/надаються під торговою маркою "ПОМІДОРА" (надалі - продукти), упаковку (первинну та/або вторинну), в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знаку з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); - застосування знаку під час пропонування, рекламування, популяризації продуктів; - застосування знаку в діловій документації та в мережі Інтернет відносно продуктів; - використання знаку поряд з іншими торговими знаками для виробництва товарів і надання послуг.

Згідно пункту 1.3. Договору зображення знаку у різних варіантах, в яких ліцензіат вправі його використовувати, визначено у Додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.3.1. Договору ліцензіар зобов'язаний надати ліцензіату дозвіл/право (невиключну ліцензію) на використання знаку згідно умов договору; надання дозволу/права (невиключної ліцензії) підтверджується підписанням обома сторонами даного договору та Додатку №1 до нього.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що за наданий дозвіл/право (невиключну ліцензію), передбачені даним договором, ліцензіат сплачує ліцензіару паушальний платіж (єдиноразове роялті) у розмірі 17 440 грн. 00 коп. без ПДВ.

На виконання умов Договору відповідно до акту від 18.10.2013р. №ВРФУ-0000358 здачі-прийняття наданих послуг позивачем було надано відповідачу - дозвіл на використання знаку згідно з ліцензійним договором №194LPFU, вартість послуги - 17 440 грн. 00 коп. (без ПДВ), (а.с. 24).

Згідно пункту 3.3. Договору оплата здійснюється не пізніше 5-ти банківських днів з моменту підписання даного договору сторонами.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років з дати підписання, згідно з п.1.6 даного договору (пункт 7.1. Договору).

Відповідно до пункту 7.2. Договору право на використання знаку ліцензіат набуває з моменту підписання даного договору.

Отже, відповідач повинен був сплати паушальний платіж до 10.06.2013р. (включно).

Відповідно до частини 1 статті 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина 1 статті 254 Цивільного кодексу України). Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина 5 статті 254 Цивільного кодексу України).

Таким чином, строк позовної давності для стягнення вказаної вище заборгованості становить до 10.06.2016р. (включно).

Як вбачається із матеріалів справи позивач з позовом до суду звернувся 06.11.2017р., про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті (а.с. 26), тобто поза межами вказаного строку.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається відповідачем заявлено про застосування позовної давності до пред'явлених позивачем вимог (заява вх. №65820/17 від 05.12.2017р.).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

На момент розгляду справи позивачем не надано доказів в підтвердження того, що ним строк позовної давності пропущено з поважних причин.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Отже, строки позовної давності слугують декільком важливим цілям, зокрема, вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу.

За таких обставин сама ідея позовної давності виправдана метою внести певність щодо наявних прав та обов'язків.

Викладене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

29.12.2017р.