КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 911/2302/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ліфлянчик С.І. - представник

від відповідача: Заболотний Г.М. - директор

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "МДС""

на рішення

Господарського суду Київської області

від 28.09.2017р.

у справі № 911/2302/17 (суддя С.І. Чонгова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "МДС""

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САГА-БУД"

про стягнення 48 505,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "МДС" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ""САГА-БУД" про стягнення 48 505, 56 грн. у т.ч. ?39 600,00 грн. основна заборгованість, 1 003,56 грн. пені за період з 19.06.2017 по 25.07.2017, 7902,00 грн. штраф.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.09.2017р. у справі № 911/2302/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ТОВ "НВО "МДС" замовлено у відповідача ТОВ "САГА-БУД" товар, а саме конструкційну тканину Т-11(92) у кількості 600 кв.м., що підтверджується рахунком на оплату по замовленню №141 від 14.06.2017, однак відповідачем поставлено позивачу неякісний товар, що поставлений відповідно до видаткової накладної №75 від 16.06.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко А.І., суддів Майданевича А.Г., Отрюха Б.В., розгляд справи призначено на 14.12.2017

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

Позивачем ТОВ "НВО "МДС" (покупець) замовлено у відповідача (постачальник) ТОВ "САГА-БУД" товар, а саме конструкційну тканину Т-11(92) у кількості 600 кв.м., що підтверджується рахунком на оплату по замовленню №141 від 14.06.2017.

15.06.2017 позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти у сумі 39600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1156 від 15.06.2017.

Як свідчать матеріали справи, 16.06.2017 відповідачем поставлено позивачу конструктивну тканину Т-11(92) в кількості 600 кв.м. на суму 39600,00 грн, відповідно до видаткової накладної №75 від 16.06.2017.

Вказаний товар прийнято директором відповідача Семеновим С.В. на підставі довіреності №215 від 15.06.2017, про вказані обставини не заперечується сторонами у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 4 ст.203 ЦК України правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Факти укладення сторонами окремих договорів купівлі-продажу підтверджуються письмовими доказами - відповідними накладними, у яких зазначено найменування, кількість, ціна товару, а також довіреностями, в яких вказано на підставі яких накладних отримувався товар.

Факт прийняття відповідного товару за накладними у відповідній кількості, за відповідною ціною підтверджується підписами на вищевказаній видатковій та довіреностями на отримання вказаного в накладній товару, що свідчить про висловлення згоди відповідачем на поставку товару на відповідних умовах.

Накладні підтверджують виникнення між сторонами господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Позивачем зазначено що, при зверненні до суду з даною позовною заявою, 19.06.2017 ним складено акт про невідповідність продукції до стану поставки, у вказаному акті зазначається, що у поставленого товару відсутня упаковка рулонів, усі рулони вологі, брудні, місцями присутня іржа. Також дата виготовлення товару зазначена 16.09.2014, тобто строк зберігання товару вийшов.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач посилається на те, що 26.06.2017 направив відповідачу лист, в якому просив надати підприємству довіреність на повернення товару протягом 3-х днів з моменту отримання листа, а також прийняти повернення товару представником відповідача або повідомити про адресу відвантаження та протягом 7 днів з моменту отримання листа у повному обсязі здійснити повернення коштів в сумі 39600,00грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що товар, який був поставлений позивачу відповідає якості, визначеної в технічному паспорті. Визначення неякісного товару відбувалась в односторонньому порядку без виклику продавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГК України господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно ст. ч. 6 ст. 275 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Як визначено ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 674 ЦК України, відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як визначено ст. 675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Як визначено ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Позивачем в якості підтвердження поставки йому відповідачем неякісного товару надано в матеріали справи акт про невідповідність товару у відповідності поставки.

Суд не може прийняти зазначений ак, як належний доказ щодо поставки неякісного товару, оскільки вказаний акт складено в односторонньому порядку покупцем та підписаний одноособово, як зазначено в акті спеціалістом з якості.

Слід зазначити що, в акті не вказано та до акту не додано документів на підтвердження фаху та повноважень спеціаліста, який підписав акт.

Відповідно до видаткової накладної товар прийнятий 16.06.2017 директором Семеновим С.В. за довіреністю. Акт складено 19.06.2017, однак в акті не вказано, де знаходився товар від дня його отримання до дня складання акту. Також такі недоліки як відсутність упаковки, вологість та забруднення тканини, дата виготовлення тканини могли бути встановлені в момент прийому товару, проте при отримані товару таких зауважень покупцем в момент приймання товару суду не надано.

Позивачем також не надано належних документів щодо виклику продавця для перевірки товару за якістю.

Посилання на лист від 26.09.2017 №260, який було надіслано через доставку "Нова Пошта", не може бути прийнято судом, оскільки у квитанції "Нова Пошта" не вказано який саме документ відправлявся, направлення здійснено не на юридичну адресу продавця, не надано підтвердження отримання відправлення відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того що, наданий в матеріали справи лист №260 від 26.09.2017 за своїм змістом не є викликом для участі в прийомці товару за якістю.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано суду письмових доказів, які б свідчили про обґрунтованість вимог позивача, а доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "МДС"" на рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2017р. у справі № 911/2302/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2017р. у справі № 911/2302/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2302/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

Б.В. Отрюх