КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/12869/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Корсакової Г.В.

За участі представників:

від позивача: Марковський О.В. - представник

від відповідача: Палієнко О.А. - представник;

Рослій С.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року у справі № 910/12869/17 (суддя: Трофименко Т.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Замрія Олега Михайловича

до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про усунення перешкод у користуванні приміщенням та відшкодування

збитків у розмірі 88 978,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Замрія Олега Михайловича до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні приміщенням та відшкодування збитків у розмірі 88 978,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва 18.10.2017 року у справі № 910/12869/17 позовні вимоги ФОП - Замрія Олега Михайловича задоволено частково.

Зобов'язано Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію у строк не пізніше 5 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили усунути перешкоди в користуванні частиною нежитлового приміщення на першому поверсі адміністративної будівлі №15, на вул.Омеляновича - Павленка, загальною площею 3 кв.м, відповідно до договору оренди частини нежитлового приміщення №93/ПРДА від 11.01.2017р. шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Печерська районна в місті Києві державної адміністрації звернулася до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року у справі № 910/12869/17 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог ФОП - Замрія Олега Михайловича відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивна тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.12.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2017 розгляд справи було призначено на 14.12.2017.

Представники сторін у судове засіданні 14.12.2017 з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 11.01.2017р. між Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Замрій Олегом Михайловичем (орендар) було укладено договір №93/ПРДА про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (надалі - Договір).

Відповідно до умов п.1.1 якого орендодавець на підставі протоколу №5 засідання постійно діючої конкурсної комісії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва від 28.12.2016р., затвердженого розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №1 від 05.01.2017р. «Про затвердження протоколів №4 від 23.12.2016р. та №5 від 28.12.2016р. засідань постійно діючої конкурсної комісії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва» передає в оренду, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину нежитлового приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об'єкт), яке знаходиться за адресою: вул.Омеляновича-Павленка, 15, для розміщення на площі 1 кв.м - торговельного об'єкту з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів, та на площі 2 кв.м - ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів.

За умовами п.2.1 Договору об'єктом оренди є частина нежитлового приміщення загальною площею 3 кв.м, розташованого на І поверсі будинку №15 на вул.Омеляновича-Павленка, згідно з викопіюванням з поверхневого плану, що складає невід'ємну частину цього договору. Об'єкт оренди перебуває на балансовому утриманні Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно п.2.2 Договору вартість об'єкта оренди, згідно з затвердженим 21.11.2016р. висновком про вартість майна, станом на 31.08.2016р. становить за 1 кв.м 36433,33 грн., всього 109 300 грн.

Орендна плата визначена за результатами конкурсу від 28.12.2015р. згідно протоколу №5 засідання постійно діючої конкурсної комісії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва від 28.12.2016р., затвердженого розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №1 від 05.01.2017р. «Про затвердження протоколів №4 від 23.12.2016р. та №5 від 28.12.2016р. засідань постійно діючої конкурсної комісії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проведення конкурсу на право оренди майна територіальної громади міста Києва» і становить без податку на додану вартість за базовий місяць грудень 2016р. 630 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, розрахований Державною службою статистики України, що розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (якщо інше не передбачено законодавством) (п.п.3.1, 3.2 Договору).

У п.3.7 Договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 11.01.2017р. до 09.01.2020р. (п.9.1 Договору).

Відповідно до ст.765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

За умовами п.2.4 Договору орендар вступає в строкове платне користування об'єктом у термін, вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього договору) та акта приймання-передачі об'єкта.

Як свідчать матеріали справи, 01.02.2017р. орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у строкове платне користування об'єкт оренди за Договором, про що контрагентами складено та підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди та скріплено останній печатками контрагентів.

З матеріалів справи вбачається, що Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було направлено на адресу Фізичної особи-підприємця Замрія Олега Михайловича заяву-попередження №105/01-637/В-04 від 03.03.2017р., в якому орендодавцем заявлено про припинення Договору №93/ПРДА від 11.01.2017р. на підставі п.9.4 вказаного правочину у зв'язку з недотриманням орендарем умов договору щодо використання об'єкту оренди за цільовим призначенням. У вказаному листі орендодавцем також заявлено вимогу про повернення об'єкту оренди по акту приймання-передачі.

Листом від 09.03.2017р. Фізичною особою - підприємцем Замрій Олегом Михайловичем було повідомлено відповідача про безпідставність вимог, викладених у заяві-попередженні №105/01-637/В-04 від 03.03.2017р.

Листом №105/01-1206/1 від 20.03.2017р. відповідачем повторно повідомлено позивача про припинення Договору №93/ПРДА від 11.01.2017р. та необхідність повернення об'єкта оренди.

14.03.2017р. представником відповідача направлено позивачу акт приймання-передачі об'єкта з оренди.

Проте, за поясненнями сторін, вказаний акт з боку орендаря підписано не було, приміщення з оренди не повернуто.

Одночасно, за твердженнями позивача, які з боку відповідача під час розгляду справи не заперечувались, з 10.03.2017р. Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було обмежено доступ орендаря до об'єкта оренди та здійснено відключення копіювального пристрою, встановленого в орендованому приміщенні, від електромережі.

За поясненнями позивача, вказані дії відповідача фактично свідчать про невиконання орендодавцем своїх обов'язків за Договором №93/ПРДА від 11.01.2017р. щодо не вчинення дій, які б перешкоджали орендарю користуватись об'єктом оренди на умовах цього договору, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Відповідно ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 784 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Згідно п. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 188 Господарського кодексу України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Статтею 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 11.01.2017р. до 09.01.2020р. (п.9.1 Договору №93/ПРДА від 11.01.2017р.).

За умовами п.9.3 Договору одностороння відмова від договору не допускається, крім випадку, передбаченого п.5.1.3 цього договору. Лист з відмовою від договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцем знаходження орендаря, вказаним в договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору або з дати повернення орендодавцю відмови від договору з відміткою відділення зв'язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

Відповідно до п.9.4 Договору останній припиняється в разі: ліквідації орендодавця або орендаря; невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору; закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

На вимогу однієї зі сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (п.9.6 Договору).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своєю правовою природою заява-попередження №105/01-637/В-04 від 03.03.2017р. є односторонньою відмовою орендодавця від Договору №93/ПРДА від 11.01.2017р., що суперечить умовам п.9.3 вказаного правочину та ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», при цьому розірвання Договору сторонами узгоджено не було, крім того, доказів визнання припиненим Договору у судовому порядку матеріали справи не місять, а відповідно вказаний Договір є чинним та має виконуватись сторонами.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність у позивача права користування частиною нежитлового приміщення загальною площею 3 кв.м, розташованого на І поверсі будинку №15 на вул. Омеляновича-Павленка, дійсність обов'язку орендодавця, який передбачено п.4.1.2, а саме не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватись об'єктом оренди на умовах Договору.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, виходячи з обставин недопущення орендодавцем орендаря до об'єкту оренди, з огляду на безпідставність посилань відповідача на припинення Договору, а отже, і наявність у орендаря права оренди (користування) частиною нежитлового приміщення загальною площею 3 кв.м, розташованого на І поверсі будинку №15 на вул.Омеляновича-Павленка, а у орендодавця обов'язку не чинити перешкоди орендарю в користуванні орендованим майном, правильним є висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Замрія Олега Михайловича до Печерської районної в місті Києві державна адміністрація в частині зобов'язання усунути перешкоди у користуванні приміщенням.

При цьому, суд вважає за доцільне зауважити, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За приписами ст.84 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому.

Частиною 2 ст.84 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення.

У п.9.1 Постанови №6 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» зазначено, що у рішеннях суд повинен вказати найменування майна, місце його знаходження (у спорі про передачу майна), строк виконання відповідних дій та/або про видачу наказу про примусове виконання рішення.

Отже, з огляду на наведене вище, господарський суд дійшов висновку про необхідність зазначення у резолютивній частині рішення по справі строку для усунення перешкод в користуванні частиною нежитлового приміщення на першому поверсі адміністративної будівлі №15, на вул.Омеляновича - Павленка, загальною площею 3 кв.м, відповідно до Договору оренди частини нежитлового приміщення №93/ПРДА від 11.01.2017р. шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення не пізніше, ніж п'ять календарних днів.

Виходячи з принципів повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Замрія Олега Михайловича в частині стягнення з відповідача збитків в сумі 75 289,50 грн. (неотриманий прибуток від надання послуг з копіювання) та в розмірі 13689 грн. (неотриманий прибуток від реалізації поліграфічної продукції та канцтоварів) підлягають залишенню без задоволення з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Упущена вигода - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на даних бухгалтерського та податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення. Аналогічну позицію наведено у постановах від 03.03.2014р., від 25.02.2016р. Вищого господарського суду України по справах №922/2961/13, №910/16253/15.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. Одночасно, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Вказану позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків».

Враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з позовом про відшкодування збитків (упущеної вигоди) заявником повинно бути доведено, протиправність поведінки відповідача; наявність заподіяних відповідачу діями позивача збитків в заявленому до стягнення розмірі. У даному випадку позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.; причинно-наслідковий зв'язок між ними. При цьому, суд зазначає, що вина у відповідності до приписів чинного законодавства презюмується.

Проте, наразі, заявником не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що за період з 10.03.2017р. тривалістю у 117 днів останнім повинно було бути отримано прибуток від надання послуг з копіювання саме у розмірі 75 289,50 грн.

При цьому, у даному випадку, суд зауважує, що фактичне отримання прибутку за період з 01.03.2017р. по 09.03.2017р. від надання послуг з копіювання в розмірі 371 грн. не може бути достеменним свідченням того, що такий самий, а не менше прибуток було б отримано Фізичною особою - підприємцем Замрій Олегом Михайловичем і у подальшому (з розрахунку кількості копій на день). Тобто, заявником не було доведено, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

До того ж, вимоги в частині стягнення з відповідача неотриманого прибутку від реалізації поліграфічної продукції та канцтоварів також не підтверджені заявником належними та допустимими доказами.

Таким чином, фактично твердження заявника стосовно завдання відповідачем збитків, що за своєю правовою природою є упущеною вигодою, є такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Замрія Олега Михайловича до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в частині стягнення збитків.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Печерської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року по справі № 910/12869/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/12869/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Г.В. Корсакова