ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р.Справа № 922/3638/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ітер", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хімпостачання", м.Харків , Підприємства з іноземним капіталом "Індраяні Оверсіз", м.Київ
про стягнення 63979,37грн.
за участю представників:

від позивача: не з'явився

від першого відповідача - не з'явився

від другого відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ітер" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хімпостачання" (далі за текстом - перший відповідач) та Підприємства з іноземним капіталом "Індраяні Оверсіз" (далі за текстом - другий відповідач) про стягнення 63979,37грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання другим відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки оплаченого позивачем товару згідно рахунків-фактур №0203/003 від 02.03.2017 та №2106/003 від 21.06.2017 та неповернення суми передоплати в розмірі 63979,37грн. Вимоги до першого відповідача обґрунтовані невиконанням умов договору поруки від 22.06.2017, за умовами якого ТОВ "Компанія "Хімпостачання" поручилося за виконання другим відповідачем зобов'язань, що виникли з поставки товару згідно вищевказаних рахунків-фактур.

Суд зазначає, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За таких обставин, дана справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перший відповідач свого представника в судове засідання не направив, відзив на позов не надав, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Другий відповідач у відзиві проти позову заперечив, посилаючись на те, що ним здійснена поставка оплаченого позивачем товару на суму 63979,37грн., що підтверджується видатковими накладними №0607 від 06.07.2017 та №2107-005 від 21.07.2017.

В призначене судове засідання представник другого відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

На підставі виставленого другим відповідачем рахунку-фактури №0203/003 від 02.03.2017 на суму 31982,69грн., який передбачав поставку товару (джутова пакувальна тканина 250г/кв.м в кількості 1828,00м.) позивач сплатив грошові кошти за платіжними дорученнями №1891 від 06.04.2017 в розмірі 31982,69грн.

Крім того, на підставі виставленого другим відповідачем рахунку-фактури №2106/003 від 21.06.2017 на суму 31982,69грн., який передбачав поставку товару (джутова пакувальна тканина 250г/кв.м в кількості 1828,00м.) позивач сплатив грошові кошти за платіжними дорученнями №2031 від 22.06.2017 в розмірі 31996,68грн.

Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Частиною 1 статті 181 ГК України також встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За таких обставин, суд вважає, що між позивачем та другим відповідачем був укладений договір поставки у спрощений спосіб.

Позивач стверджує, що другий відповідач свого обов'язку щодо поставки товару не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 63979,37грн. У зв'язку з цим, він 19.09.2017 направив другому відповідачу вимогу про повернення грошових коштів за непоставлений товар, яка залишена останнім без реагування.

Крім того, 22.06.2017, між першим відповідачем, як поручителем, та позивачем, як кредитором, укладено договір поруки (далі за текстом - Договір поруки), за умовами якого перший відповідач поручився перед позивачем за виконання другим відповідачем зобов'язань за договором поставки, укладеного в спрощеній формі по рахункам-фактурам за №0203/003 від 02.03.2017 та за №2106/003 від 21.06.2017.

При цьому, згідно пунктів 2.1, 2.3 Договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Поручитель відповідає перед кредитором за належне і своєчасне виконання боржником зобов'язань за Основним Договором на суму, що дорівнює 1000грн.00коп.

Посилаючись на невиконання другим відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб, та з урахуванням вищевказаних умов Договору поруки, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 1000,00грн., а також стягнути з другого відповідача грошові кошти у сумі 62979,37грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Другий відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що виконав повністю свої зобов'язання за договором поставки, укладеним з позивачем у спрощений спосіб, та надав суду видаткові накладні №0607 від 06.07.2017 та №2107-005 від 21.07.2017, які підтверджують передачу оплаченого позивачем товару, обумовленого рахунками фактурами №0203/003 від 02.03.2017 та №2106/003 від 21.06.2017, на загальну суму 63979,37грн.

Суд зазначає, що вищевказані видаткові накладні є первинними документами бухгалтерського обліку, які відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фіксують факт здійснення господарських операцій, тобто факт здійснення операції передачі певного товару від постачальника до покупця.

Таким чином, другий відповідач надав належні докази повного виконання зобов'язань перед позивачем щодо поставки товару, а тому у нього відсутній обов'язок повертати отриману суму попередньої оплати.

Позивач, в свою чергу, жодних доказів, які б спростовували факт отримання товару за цими накладними не надав.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення 62979,37грн. з другого відповідача необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні.

Згідно статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, відповідальність поручителя настає виключно у випадку неналежного виконання боржником свого зобов'язання. Однак, як зазначалося вище, другий відповідач повністю виконав свій обов'язок перед позивачем, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 1000,00грн. солідарно також слід відмовити.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 27.12.2017 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_1