ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2017 р. Справа № 921/579/15-г/11

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А. (доповідач)

суддів Данко Л.С.,

Орищин Г.В.,

секретар судового засідання: Кишенюк Н.Т.

За участю представників сторін:

від скаржника/органу дії якого оскаржуються: не з»явився

від позивача: не з»явився;

від відповідача: не з»явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, № 4137/03.3-32 від 31.10.2017 (вх. № ЛАГС 01-05/5307/17 від 13.11.2017),

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.09.2017

за скаргою: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор", № 06-2/891 від 12.06.2017 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,

у справі № 921/579/15-г/11(суддя Сидорук А.М., м.Тернопіль, повний текст ухвали підписано 14.09.2017)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авакс проф», м.Тернопіль,

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Тернопіль,

про стягнення заборгованості в сумі 115 947,74грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.08.2015 стягнено з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Тернопіль, в особі філії "Збаразький райавтодор", м.Збараж Збаразького району на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авакс проф", м. Тернопіль, - 88 569,24грн. основного боргу, 4 913,77грн. три 3 % річних, 22 464,73грн. інфляційних нарахувань та 1 827,00грн. в повернення сплаченого судового збору.

07.09.2015 на виконання судового рішення Господарським судом Тернопільської області видано наказ.

15 червня 2017 року на адресу Господарського суду Тернопільської області від Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" надійшла скарга № 06-2/891 від 12.06.2017 на дії Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, згідно якої заявник просить суд визнати дії головного державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору і постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій неправомірними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 31.05.2017 ВП №49133672 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31.05.2017 ВП №49133672 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Тернопільської області №921/579/15-г/11 від 07.09.2015.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.09.2017 у справі №921/579/15-г/11 (суддя Сидорук А.М.) скаргу Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" №06-2/891 від 12.06.2017 на дії органу державної виконавчої служби у справі №921/579/15-г/11 - задоволено; визнано недійсними постанову про стягнення виконавчого збору від 31.05.2017 ВП № 49133672 та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31.05.2017 ВП №49133672, прийняті Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області по примусовому виконанні наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/579/15-г/11 від 07.09.2015.

Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, м.Тернопіль " подано апеляційну скаргу №3485 від 28.09.2017 (вх.ЛАГС 01-05/4849/17 від 17.10.2017), в якій просить ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.09.2017 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" відмовити у повному обсязі. Зокрема, скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної ухвали суду, а висновки місцевого господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи, підлягає скасуванню.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що місцевий господарський суд ухвалюючи рішення про часткове задоволення скарги, виходив з висновку про обґрунтованість скарги в частині визнання недійсними постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2017 ВП №49133672, прийнятий Відділом по примусовому виконанні ухвали Господарського суду Тернопільської області № 921/579/15-г/11 від 07.09.2015, однак, такий висновок першої інстанції не узгоджується та не відповідає нормативно - правовим актам України та суперечить самій сутності Закону України "Про виконавче провадження".

Також скаржник посилається на те, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 49133672 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/579/15-г/11 від 07.09.2015 про стягнення з ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в особі філії «Збаразький райавтодор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авакс проф», 88 569,24грн. основної заборгованості, 4 913.77грн. 3% річних, 22 464,73грн. інфляційних нарахувань та 1827 грн. судового збору.

Скаржник вважає, що ним, керуючись вимогами ст.ст. 3, 18, 24 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України "Про виконавче провадження", яка діяла на момент проведення виконавчих дій, далі - Закон), 30.10.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої скеровано на адресу сторін виконавчого провадження для відома та виконання, також даною постановою боржнику надано строк для самостійного виконання протягом 7 днів з винесення даної постанови. Інформація щодо сплати заборгованості на адресу відділу не надходила. У зв'язку з наведеним скаржник вважає, що дії державного виконавця були правомірними оскільки боржник був обізнаний із обов'язком сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій та погоджувався з цим, оскільки з боку боржника відсутні будь-які заперечення чи оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 49133672 від 30.10.2015.

Крім того, державним виконавцем було винесено постанови від 08.04.2014, від 11.07.2014, від 29.07.2014, від 12.09.2014., від 03.11.2014, від 02.03.2015, від 26.10.2015, від 18.11.2015, від 09.03.2016 та від 04.04.2016. про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України".

Скаржник також покликається на те, що оскільки в ході примусового виконання на адресу відділу 20.04.2017 надійшла заява стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авакс проф» про повернення виконавчого документа без виконання, відтак, апелянтом згідно вимог ст. 37 Закону України "про виконавче провадження", 31.05.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про стягнення з боржника 1260,17грн. виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника 200грн. витрат на проведення виконавчих дій.

На думку скаржника, виконавчий збір підлягає стягненню незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, крім випадків визначених ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", відтак, за даних обставин, державний виконавець не вправі порушувати вимоги чинного законодавства та не виносити постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що ним виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а вимоги скаржника не могли підлягати задоволенню.

Також скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виступає як окремий виконавчий документ, який реєструється у системі АСВП, і по якому в подальшому державний виконавець вживає заходів примусового виконання для стягнення коштів, відтак, на думку апелянта справи щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про витрат виконавчого провадження винесених державним виконавцем підлягають розгляду адміністративними судами, чим було порушено норми процесуального права.

Дочірнім підприємством "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" подано заперечення на апеляційну скаргу №06-2/1738 від 04.12.2017, в якому просить залишити ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.09.2017 у справі № 921/579/15-г/11 без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі як на підставу правомірних дій не знайшли свого обгрунтування нормами матеріального права та не підтверджуються матеріалами справи.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та позивач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Оскільки розгляд справи неодноразово відкладався, останні в судові засідання не з»являлися, має місце доказ належного повідомлення позивача та скаржника про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника скаржника та позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.06.2017 Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якій скаржник просив визнати дії головного державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору і постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій неправомірними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 31.05.2017 ВП №49133672 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31.05.2017 ВП №49133672 по примусовому виконанні наказу Господарського суду Тернопільської області №921/579/15-г/11 від 07.09.2015.

Матеріалами справи підтверджується, що 30.10.2015 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Авакс проф" №176 від 20.10.2015 головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Максимлюк В.І.. відкрито виконавче провадження №49133672 про примусове виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.08.2015 у справі №921/579/15-г/11; боржнику - ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надано семиденний строк з дня винесення постанови для добровільного виконання рішення суду та попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк його буде виконано в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

18.04.2016 виконавче провадження №49133672 приєднано до зведеного виконавчого провадження №36035661.

31.05.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечною І.В. винесено постанову ВП №49133672 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що 20.04.2017 на адресу відділу надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Авакс проф" про повернення виконавчого документа.

Також, зазначеною постановою виведено в окремі виконавчі провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Крім того, в п.4 постанови вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 31.05.2018

Отже, згідно пункту 1 частини 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем виконавчий документ було повернуто стягувачу, оскільки останній подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як вбачається із матеріалів справи, керуючись ст.ст.3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 31.05.2017 винесено постанову ВП №49133672 про стягнення з боржника - ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - 11 777,47 грн. виконавчого збору.

Також, 31.05.2017 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, керуючись ст.42 Закону України "Про виконавче провадження", прийнято постанову про стягнення з боржника - ДП "Тернопільський облавтодор ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 200 грн. витрат виконавчого провадження.

Як зазначено вище, в обгрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що рішення суду у справі №921/579/15-г/11 органом державної виконавчої служби в примусовому порядку не виконувалось, заходи щодо примусового виконання наказу не проводились. За таких обставин, та враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 28.01.2015 у справі №921/205/13-г, а також у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2003, скаржник стверджує про відсутність підстав для стягнення з нього виконавчого збору та витрат виконавчого провадження згідно оскаржуваних постанов. При цьому, вважає, що оскільки виконавче провадження з примусового виконання наказу суду розпочато до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIIІ, то мають застосовуватись положення Закону, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, слід зазначити, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент відкриття виконавчого провадження ВП №49133672 регулювалися Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV із змінами та доповненнями.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної зокрема у постановах від 28.01.2015 у справі №924/205/13-г та від 15.11.2016 у справі №21-5597а/15,2а-2171/11/1370, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, пунктом 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції. що беручи до уваги відсутність законодавчих приписів щодо застосування на момент повернення виконавчого документа стягувачу положень Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження, а також враховуючи, що повернення виконавчого документа стягувачу у даній справі, як і винесення оскаржуваних постанов ВП №49133672 від 31.05.2017 здійснено державним виконавцем після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII і з посиланням на останній, тому в даному випадку застосуванню підлягають саме положення Закону в редакції чинній на дату винесення оскаржуваних постанов.

Твердження скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999 року з огляду на вищенаведене є безпідставними.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у даній справі) було передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції чинній на дату винесення постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, за приписами вказаної статті, підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження є саме наявність фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача вказаних у виконавчому документі сум.

Як зазначає скаржник, в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №36035661 вживались заходи по примусовому виконанню наказу щодо стягнення боргу, неодноразово виносились постанови про арешт коштів боржника, зокрема: 08.04.2014, 11.07.2014, 29.07.2014, 12.09.2014, 03.11.2014, 02.03.2015, 26.10.2015, 18.11.2015, 09.03.2016, 04.04.2016, 18.05.2017, якими накладався арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"; неодноразово на адресу банків направлялися вимоги на списання коштів з рахунків боржника (в підтвердження наведеного долучено копії платіжних вимог №50353187 від 15.05.2017, №№38, 55, 74, 83 від 18.05.2017, №№184, 189, 191, 218, 251 від 07.12.2016, №№86, 109, 136, 146 від 07.06.2016 року, №68, 70, 76 від 23.02.2015, №140 від 02.04.2015, №№227, 229, 230, 233 від 03.07.2015); розпорядженням №36035661, затвердженим начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області 14.07.2016, грошові кошти що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №36035661, розподілено між стягувачами по зведеному виконавчому провадженні, в тому числі на користь ТОВ "Авакс Проф" - 6 277,32 грн.

Однак, в матеріалах справи відсутні та скаржником не надано в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції копій платіжних доручень про перерахування Відділом примусового виконання УДВС ГТУЮ на користь ТОВ "Авакс Проф " 6 277,32 грн., крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, яка саме сума перерахована стягувачеві за виконавчим документом ТОВ "Авакс Проф" саме на виконання судового наказу від 07.09.2015 № 921/579/15-г/11.

Матеріали зведеного виконавчого провадження №36035661, які знаходяться в матеріалах справи, не підтверджують, що державним виконавцем вчинялись дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду у справі №921/579/15-г/11, оскільки в постановах про арешт коштів боржника, зокрема: 18.11.2015, 09.03.2016, 04.04.2016, 18.05.2017, якими накладався арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України відсутнє посилання на наказ Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2015 у справі № 921/579/15-г/11.

Підставою для стягнення виконавчого збору відповідно до ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" є фактично стягнуті (повернуті) в примусовому порядку суми. І лише в такому випадку, від стягнутих сум стягується 10 відсотків виконавчого збору. Тому, у разі виконання судового рішення протягом усього періоду виконавчого провадження іншим способом ніж примусове стягнення , виконавчий збір не повинен стягуватись, оскільки база нарахування виконавчого збору (10%) у органу ДВС відсутня.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що , оскільки фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за наказом у справі №921/579/15-г/11 сум не відбулось, враховуючи положення ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", правові підстави для винесення постанови від 31.05.2017 ВП №44430779 про стягнення з ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" виконавчого збору в розмірі 11 777,47 грн. (що становить 10% від суми коштів, які фактично стягнуті) відсутні.

Отже, враховуючи викладене, вимоги скаржника в частині визнання недійсною постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 31.05.2017 ВП №49133672 про стягнення виконавчого збору є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За змістом статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Водночас, пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, передбачено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1- 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 року "Про встановлення виду та розміру витрат виконавчого провадження", зареєстрованого у Мінюсті 30.09.2016 за №1300/29430, до видів витрат виконавчого провадження, відносяться:

1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку.

3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

8) сплата судового збору.

9) послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" послуги за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно оскаржуваної постанови від 31.05.2017 №ВП 49133672, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на підставі ст.42 Закону України "Про виконавче провадження", стягнуто з боржника - ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 200,00грн. витрат виконавчого провадження.

Однак, з оскаржуваної постанови не вбачається , які види витрат понесені державним виконавцем, що є порушення зазначених вище приписів чинного законодавства.

В матеріалах справи знаходиться копія калькуляції витрат виконавчого провадження, розробленої відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 та розрахунок витрат виконавчого провадження №44430779, понесених при примусовому виконанні рішення суду, у якому відображено: розмір плати за користування системою автоматизованого виконавчого провадження (51,00 грн.), тарифи та послуги поштового зв'язку, що надають в межах України (96,4 грн.), друкований аркуш в кількості 93 шт., канцелярські товари (52,6 грн.).

Однак, зазначений розрахунок не може бути належним та допустимим доказом понесених витрат державним виконавцем, оскільки він не неконкретизований та відповідними доказами не підтверджений, відтак доводи державного виконавця про те, що наведені у розрахунку суми витрат понесені саме по виконанню наказу Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2015 у справі №921/579/15-г/11 та у зв'язку із здійсненням дій по примусовому стягненню коштів, є необгрунтованими (зокрема, з огляду на наявність зведеного виконавчого провадження, яке об'єднує понад 40 виконавчих документів), та не спростовують відсутність зазначення в оскаржуваній постанові видів та сум витрат виконавчого провадження.

За таких обставин, та враховуючи, що у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.05.2017 ВП №49133672 не зазначено видів витрат, які належать до витрат виконавчого провадження відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), вказана постанова правомірно визнана судом недійсною.

Щодо тверджень скаржника, які викладені в апеляційній скарзі, що постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виступає, як окремий виконавчий документ, який реєструється у системі АСВП, і по якому в подальшому державний виконавець вживає заходів примусового виконання для стягнення коштів, підлягає розгляду адміністративному суду, чим було порушено норми процесуального права, колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступного.

Юрисдикційність розгляду скарг на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС залежить від того, який орган видав виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню органами ДВС.

Так, у відповідності до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Однак, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Такі ж приписи визначені і в господарському процесуальному законі, зокрема згідно ст.121-2 ГПК України (в редакції чинній на момент прийняття ухвали суду), скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, ухваленого господарським судом, підлягають розгляду відповідним господарським судом.

Отже, оскарженню в порядку господарського судочинства підлягають рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, які мають місце в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, твердження скаржника в цій частині помилковим.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 86 ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвалу місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 271, 275, 276 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.09.2017 у справі №921/579/15-г/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, № 4137/03.3-32 від 31.10.2017 (вх. № ЛАГС 01-05/5307/17 від 13.11.2017),без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.

(Повний текст постанови складено 27.12.2017).