ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2017 р. Справа № 914/1391/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.,

секретар судового засідання - Іванець М.Я.,

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Дегтяренка Олександра Івановича

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2017 (суддя Бортник О.Ю.; повне рішення складено 21.09.2017)

у справі № 914/1391/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів,

до відповідача фізичної особи-підприємця Дегтяренко Олександра Івановича, м. Львів,

про стягнення 6224,69 грн. заборгованості, 1768,18 грн. пені, 622,47 грн. штрафу та 13710,51 грн. неустойки,

представники сторін:

- від позивача - Жуган І.О., Стефанишин О.Б.,

- від відповідача - Дегтяренко О.О.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 38, 42 ГПК України, сторонам роз'яснено. Заяв про відвід суддів не поступило.

10.07.2017 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до фізичної особи-підприємця Дегтяренко Олександра Івановича про стягнення з нього 6224,69 грн. заборгованості по орендній платі, 1768,18 грн. пені, 622,47 грн. штрафу та 13710,51 грн. неустойки (а.с. 10-12).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.09.2017 у даній справі (а.с. 49-53), вказаний позов було задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця Дегтяренка О.І. на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області 6224,69 грн. заборгованості з орендної плати, 1768,18 грн. пені, 622,47 грн. штрафу та 12841,57 грн. неустойки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення місцевий господарський суд встановив, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6224,69 грн. заборгованості з орендної плати за період з квітня 2016 року по 21.09.2016 є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також суд встановив, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 1768,18 грн. пені за період з 01.04.2016 по 21.09.2016 та 622,47 грн. штрафу. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення майна на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України суд задоволив частково, в сумі 12841,57 грн., у зв'язку з неправильним періодом нарахування цієї неустойки.

Не погодившись із ухваленим рішенням, фізична особа-підприємець Дегтяренко О.І. оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що полягало в неповному дослідженні матеріалів справи, неповідомленні відповідача про судові засідання та відсутності у відповідача позовної заяви у даній справі. Обґрунтовуючи свої вимоги про скасування рішення суду, скаржник вказує на те, що: а) в приміщенні, що є об'єктом оренди, він жодного дня не перебував, про що були складені акти про недопуск до приміщення (а.с.96-100); б) 01.07.2016 скаржник подавав позивачу заяву, якою просив вважати договір оренди №94 від 30.06.2015 розірваним (припиненим), долучав при цьому акт приймання-передачі приміщення; в) постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 26.12.2016 підтверджено факт добровільного виконання рішення господарського суду Львівської області від 08.06.2016 у справі № 914/24/16. Всі ці доводи скаржник не подав суду першої інстанції через неповідомлення його про розгляд даної справи господарським судом.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з огляду на наступне: а) позовна заява з доданими до неї документами направлялась позивачем на адресу Дегтяренка О.І. - АДРЕСА_1, що зазначена в договорі оренди та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 19,20); б) питання використання приміщення орендарем було предметом розгляду у справі № 914/24/16, зазначеним рішенням було стягнуто заборгованість з орендної плати за договором, з чим погодився орендар - рішення суду в цій частині не оскаржував.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

30 червня 2015 року сторонами у даній справі було укладено договір оренди державного нерухомого майна № 94 (а.с.13-16). Відповідно до п.1.1. цього договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення на першому поверсі трьохповерхової будівлі (А-3) загальною площею 11,4 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 11 (реєстровий 23312239.1.ЖЯВЦХХ011), та перебувало на балансі Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Львівській області (далі по тексту - балансоутримувач). Вартість зазначеного орендованого майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна, станом на 31.12.2014 року і становила за незалежною оцінкою 101600,00 грн. без ПДВ. Відповідно до п.1.2. договору, майно передається в оренду з метою розміщення офісу. Згідно з п.3.1 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (далі по тексту - Методика) і становила без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2015 року 1833,21 грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди - червень 2015 року визначалась шляхом коригування орендної плати за базовий місяць березень 2015 року на індекс інфляції за квітень, травень та червень місяці 2015 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначалась шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць (п.3.3. договору).

Згідно п.3.6. договору орендна плата мала сплачуватися, відповідно до пропорцій розподілу, до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.06.2016 у справі №914/24/16, яке набрало законної сили 21 вересня 2016 року, згаданий договір оренди розірвано; виселено відповідача з орендованого майна - нежитлового приміщення на першому поверсі трьохповерхової будівлі (А-3) загальною площею 11,4 м кв, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 11; зобов'язано відповідача повернути вищезгадане нежитлове приміщення за актом приймання-передачі балансоутримувачу.

Згідно з актом державного виконавця від 26.12.2016 рішення суду щодо виселення відповідача та повернення майна виконано 26.12.2016.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Відповідно до пункту 3.6. договору відповідач зобов'язувався сплачувати орендну плату у встановленому договором порядку щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Неналежне виконання зобов'язань орендаря (скаржника) за договором оренди встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 08.06.2016 у справі № 914/24/16, згідно якого позовні вимоги регіонального відділення ФДМ України по Львівській області задоволено повністю, зокрема, щодо стягнення заборгованості з орендної плати за заявлений період користування майном. Тобто, судова колегія не враховує доводи скаржника щодо неперебування орендаря в орендованому приміщенні, оскільки в матеріалах справи наявний акт приймання-передавання нерухомого державного майна №94 від 30.06.2015 року, підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток, в якому зазначено, що передача вищезгаданого майна проводиться на підставі договору оренди №94 від 30.06.2015; претензій щодо стану та вартості орендованого майна зі сторони орендаря немає, і такий факт встановлений рішенням господарського суду.

У даній справі позивач просить стягнути заборгованість з орендної плати за період з квітня по вересень 2016 року, тобто за період наступний за тим, за який заборгованість з орендної плати перед позивачем в сумі 6224,69 грн. рішенням господарського суду Львівської області від 08.06.2016 р., яке набрало законної сили 21.06.2016, стягнута з відповідача за період з серпня 2016 року по березень 2016 року.

Скаржником не долучено до апеляційної скарги докази сплати орендної плати за період з квітня 2016 року по 21.09.2016 включно. За таких обставин, судова колегія вважає правомірним задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 6224,69 грн. заборгованості з орендної плати за період з квітня 2016 року по 21.09.2016, а також 1768,18 грн. пені за період з 01.04.2016 по 21.09.2016 і 622,47 грн. штрафу з огляду на норми пунктів 3.7. та 3.8. договору № 94.

Пунктом 5.9 договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору, орендар зобов'язаний повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки, у разі погіршення стану або втрати (повної або його частини) орендованого майна підприємства з вини орендаря.

Як зазначено п.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до п.10.7. договору, чинність цього договору припиняється достроково, зокрема, за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Згідно з п.10.9. договору, у разі припинення або розірвання договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акту приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів орендарем скеровується орендодавцю. Обов"язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п.10.10 договору).

Скаржник подав суду апеляційної інстанції лист від 18.06.2016, адресований Управлінню державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про припинення договору та акт приймання-передачі приміщення від 18.06.2016 на підставі рішення господарського суду Львівської області у справі № 914/24/16. Такі докази судом не приймаються як докази виконання орендарем своїх зобов'язань, встановлених пунктами 10.9 та 10.10 договору, оскільки балансоутримувач, зазначений в договорі оренди, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2015 ліквідований. Щодо листа від 30.06.2016, адресованого регіональному відділенню ФДМ України по Львівській області про припинення договору оренди, такий також не є доказом виконання орендарем своїх зобов'язань, оскільки в даному листі вказується на відсутність необхідності примусового виконання рішення суду «в силу не використання вказаного приміщення ФОП Дегтяренко О.І. з часу укладення договору.»

З огляду на викладені обставини, судова колегія вважає правомірним висновок господарського суду про факт неповернення орендованого майна у встановлений термін, в зв'язку з чим орендодавцем правомірно заявлено до стягнення неустойку в порядку ст.785 ЦК України за період з 22.09.2016 - з дня набрання рішенням господарського суду Львівської області у справі № 914/24/16 законної сили до 26.12.2016 - дня, коли був складений акт державним виконавцем про фактичне виконання рішення суду в добровільному порядку (а.с. 24).

Слід зазначити також, що доводи скаржника щодо порушення господарським судом норм процесуального права в частині неповідомлення його про розгляд даної справи необґрунтовані і не підтверджені жодними доказами, тоді як до матеріалів справи долучено ухвали суду що направлялися місцевим судом відповідачу у справі за вказаною у договорі оренди адресою (АДРЕСА_2), які повернуті поштовим відділенням суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання кореспонденції (а.с. 6,7,8; 56,57,58), в той час як рішення господарського суду від 18.09.2017 у даній справі, направлене судом за цією ж адресою, отримано скаржником 10.10.2017, про що свідчить повідомлення про вручення кореспонденції адресату (а.с. 54).

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього; не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладені обставини справи, судова колегія вважає, що доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, керуючись статтями 198, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2017 у справі №914/1391/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Дегтяренка Олександра Івановича - без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, встановленому ст. 287 - 289 ГПК України.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 26.12.2017.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко