ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року справа № 925/1383/17 м. Черкаси

За позовом фермерського господарства "Вікторія"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез"

та до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

про визнання угоди недійсною і застосування наслідків недійсності угоди шляхом зобовязання відповідача повернути 25057 грн. 09 коп. та повернути накази Господарського суду Київської області без виконання,

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Рябенька Я.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 28.11.2017 № 2;

від першого відповідача: не зявилися;

від другого відповідача: не зявилися.

Фермерське господарство "Вікторія" звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" та до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про визнання недійсною укладеної між товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" угоди від 15.11.2012 № 15-11/12-130 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) з додатковими угодами від 22.04.2013 № 1, від 14.08.2013 № 2, від 03.04.2014 № 3, від 03.04.2014 № 4, від 01.04.2014 № 5 та про застосування наслідків недійсності спірної угоди шляхом зобовязання товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс":

повернути фермерському господарству "Вікторія" сплачені грошові кошти у розмірі 25057 грн. 09 коп.;

повернути до Господарського суду Київської області без виконання накази Господарського суду Київської області від 30.06.2016 у справі №911/1388/15 про стягнення з фермерського господарства "Вікторія" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 20000 грн. штрафу та 164866 грн. 99 коп. боргу.

У позовній заяві позивач також просить господарський суд судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову позивач вказав на невідповідність спірної угоди вимогам законодавства, зокрема ст. 180 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 514, 599 Цивільного кодексу України, через відсутність у спірній угоді такої істотної умови для господарського договору як ціни договору, відступлення прав за спірною угодою лише за додатковими вимогами і за відсутності прав у первісного кредитора за основними вимогами у звязку із припиненням зобовязань позивача внаслідок їх виконання до укладення спірної угоди. На думку позивача вказані ним невідповідності спірної угоди вимогам законодавства є підставою для визнання її недійсною з підстав передбачених ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України.

Разом з позовною заявою фермерське господарство "Вікторія" подало до господарського суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі стягнення за наказами Господарського суду Київської області від 30.06.2016 у справі №911/1388/15 про стягнення з фермерського господарства Вікторія на користь товариства з обмеженою відповідальністю Ніко-Тайс 20000 грн. штрафу та 164866 грн. 99 коп. боргу.

Ухвалою від 02.11.2017 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву фермерського господарства "Вікторія" до розгляду, порушив провадження у цій справі, призначив її розгляд у судовому засіданні на 11 год. 40 хв. 30.11.2017 у приміщенні Господарського суду Черкаської області і задовольнив заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову і зупинив стягнення за наказами Господарського суду Київської області від 30.06.2016 у справі №911/1388/15 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою від 30.11.2017 Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 10 год. 00 хв. 21.12.2017 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Постановою від 05.12.2017 Київський апеляційний господарський суд скасував ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 у цій справі в частині задоволення заяви фермерського господарства "Вікторія" про вжиття заходів до забезпечення позову і відмовив у її задоволенні.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.12.2017, представник позивача позов підтримав з вказаних у ньому підстав.

Першому відповідачу Господарський суд Черкаської області за вказаною у позові та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою його місцезнаходження надсилалися рекомендованими листами з повідомленнями про вручення вказані вище ухвали від 02.11.2017 і від 30.11.2017, проте ці рекомендовані листи не були вручені адресату, а були повернені поштою до господарського суду з відмітками пошти: за закінченням терміну зберігання, що в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка була чинною до 15.12.2017, і ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинною з 15.12.2017, є підставою вважати вказані ухвали врученими першому відповідачу належним чином і, що він був належним чином повідомлений про дату час і місце призначених цими ухвалами засідання суду.

Другий відповідач ухвали Господарського суду Черкаської області від 02.11.2017 і від 30.11.2017 одержав відповідно 08.11.2017 і 07.12.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому 08.11.2017 поштового відправлення господарського суду №042 з ухвалою від 02.11.2017 і даними із офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень про вручення йому 07.12.2017 поштового відправлення господарського суду №999 з ухвалою від 30.11.2017.

Отож другий відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце призначених ухвалами від 02.11.2017 і від 30.11.2017 судових засідань.

Представники відповідачів у вказані судові засідання не явилися.

Відзиви на позов до господарського суду не надійшли.

На час проведення судового засідання, яке відбулося 21.12.2017 за участю представника позивача, повідомлення відповідачів про причини неявки їх представників у судове засідання до господарського суду не надійшли.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи неповідомлення відповідачами причин неявки їх представників у судове засідання, призначене на 10 год. 00 хв. 21.12.2017, господарський суд, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, розглянув у цьому засіданні справу по суті і оголосив вступну та резолютивну частини прийнятого ним у нарадчій кімнаті рішення.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез", як постачальник, і фермерське господарство "Вікторія", покупець, уклали між собою договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК260311/1 (далі - договір від 26.03.2014 №ТК260311/1), відповідно до якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця насіннєвий матеріал та хімічні засоби захисту рослин, а покупець у свою чергу зобовязався прийняти товар для власних та виробничих потреб і сплатити постачальнику проценти за користування кредитом та ціну товару на умовах цього договору.

На виконання договору від 26.03.2014 №ТК260311/1 товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" за видатковими накладними від 22.04.2011 №А-00003636, від 22.04.2011 №А-00003638, від 22.04.2011 №А-00003637, від 28.04.2011 №А-00003715 та від 11.05.2011 №А-00003909 передало фермерському господарству "Вікторія", а останнє прийняло товар на загальну суму 175041,49 грн.

Строки оплати поставленого товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" товару сторони договору від 26.03.2014 №ТК260311/1 визначили у погоджених і підписаних ними специфікаціях від 26.03.2011 №1, від 18.04. 2011 №2, від 18.04.2011 №3 та від 05.05.2011 №4,згідно з якими останній платіж фермерське господарство "Вікторія" мало здійснити - не пізніше 01.10.2011.

Проте, свої зобов`язання щодо оплати поставленого товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" товару у встановлені специфікаціями строки фермерське господарство "Вікторія" виконало лише частково, оплативши у строк до 01.10.2011 лише 73337,27 грн. вартості поставленого товару. Остаточний розрахунок за поставлений товар, фермерське господарство "Вікторія" здійснило лише 11.01.2012 за платіжним дорученням від 11.01.2012 №1 у суміу 107000,00 грн.

Таким чином, у повному обсязі свої грошові зобов'язання за договором від 26.03.2011 №ТК260311/1 фермерське господарство "Вікторія" виконало лише 11.01.2012, припустившись при цьому порушення встановлених специфікаціями строків їх виконання.

15 листопада 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез", як первісний кредитор, і товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", як новий кредитор, уклали між собою спірну угоду №15-11/12-130 про заміну кредитора у зобов'язанні, відповідно до пункту 1.1 якої первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги виконання фермерським господарством "Вікторія" зобов'язання щодо сплати розміру пені, відсотків за користування чужими коштами, штрафу та інфляційних втрат, набуті первісним кредитором на підставі договору від 26.03.2011 №ТК260311/1, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням фермерським господарством "Вікторія" грошових зобов'язань за цим договором.

У п. 2 спірної угоди від 15.11.2012 №15-11/12-130 про заміну кредитора у зобов'язанні її сторони визначили загальну вартість зобовязань, що відступаються за угодою і її складових.

В подальшому товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" і товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" уклали додаткові угоди від 22.04.2013 № 1, від 14.08.2013 № 2, від 03.04.2014 № 3, від 03.04.2014 № 4, від 01.04.2014 № 5 до спірної угоди від 15.11.2012 №15-11/12-130 про заміну кредитора у зобов'язанні, якими уточняли та змінювали суми та види нарахувань, права на стягнення яких первісний кредитор відступив новому кредитору.

Господарський суд Київської області своїми рішеннями від 21.08.2014 у справі №911/2974/13, від 02.12.2014 у справі 911/4113/14, від 16.06.2015 у справі 911/1498/15 від 10.06.2016 у справі №911/1388/16 та Київський апеляційний господарський суд постановою від 10.12.2014 у справі №911/1481/14 (які набрали законної сили) встановили вказані вище обставини і на їх підставі задовольнили повністю або частково позови товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", як нового кредитора за спірною угодою, до товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп", як поручителя за зобовязаннями фермерського господарства "Вікторія" за договором від 26.03.2011 №ТК260311/1, та до фермерського господарства "Вікторія" про стягнення сум курсової різниці, пені, штрафу, інфляційних втрат, процентів річних, процентів за користування товарним кредитом, нарахованих у звязку з простроченням фермерським господарством "Вікторія" виконання грошових зобовязань за договором від 26.03.2011 №ТК260311/1.

Із присуджених вказаними у попередньому абзаці судовими рішеннями до стягнення з відповідачів сум грошових коштів з фермерського господарства "Вікторія" фактично було стягнуто лише 25057,09 грн.

Даний спір виник у звязку з тим, що фермерське господарство "Вікторія" вважає спірну угоду такою, що не відповідає вказаним в описовій частині цього рішення вимогам законодавства та порушує його права за договором від 26.03.2011№ТК260311/1.

Частина перша статті 173 Господарського кодексу України господарське зобовязання визначає як зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина перша статті 174 Господарського кодексу України передбачає , що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною першою статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частинами першою третьою статті 180 Господарського кодексу України передбачені такі норми:

1. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

2. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

3. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання визначається як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.

Частиною 1 стаття 513 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд дійшов до таких висновків.

Зобовязання, яке виникли з договору від 26.03.2011 №ТК260311/1 у його сторін, підпадає під визначені частиною першою статті 173 Господарського кодексу України ознаки господарського зобовязання і відповідно є майново-господарським зобов'язанням, а вказаний договір є господарським договором.

Спірна угода не має визначених частиною першою статті 173 Господарського кодексу України ознак господарського зобовязання, оскільки не передбачає зобов'язання одного суб'єкта вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, і права іншого суб'єкта вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу спірної угодо відбулася лише заміна кредитора (управненої сторони) у господарському зобовязанні, яке виникло із господарського договору від 26.03.2011 №ТК260311/1, а не з спірної угоди.

Отже спірна угода є передбаченим Цивільним кодексом України правочином, на який не поширюються норми Господарського кодексу України про господарський договір.

Цивільний кодекс України не визначає для правочину про відступлення права вимоги такої істотної вимоги як ціна договору.

Отож доводи позивача про на невідповідність спірної угоди вимогам ст. 180 Господарського кодексу України через відсутність у ній такої істотної умови як ціни договору не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою та частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині, якщо воно не відповідає вимогам закону.

У даному випадку встановлені вказаними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, обставини відступлення товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" за спірною угодою прав вимоги до фермерського господарства "Вікторія" за договором від 26.03.2011 №ТК260311/1 за додатковими вимогами, за відсутності прав у первісного кредитора за основними вимогами у звязку із припиненням зобовязань позивача внаслідок їх виконання до укладення спірної угоди, не суперечить чинному законодавству і зокрема вимогам статей 509, 514, 599 Цивільного кодексу України.

Такий висновок господарського суду не суперечить і висновку Верховного Суду України, зробленого ним у постанові від 17.06.2015 у справі№3-235гс15, на яку позивач посилається у позові як на підтвердження правильності його доводів.

Згідно з висновком Верховного Суду України у вказаній справі угода про заміну кредитора за подібних обставин не породжує жодних прав та обовязків для боржника у зобовязанні перед новим кредитором. При цьому Верховний Суд України не вказав, що така угода суперечить чинному законодавству.

За таких обставин позов фермерського господарства "Вікторія" задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 28.12.2017.

СУДДЯ М.В. Дорошенко