РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Справа №924/353/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №300-122/02-108 від 02.11.2017р.)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №8-17 від 04.08.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року у справі №924/353/17 (суддя Виноградова В.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до ОСОБА_3 підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

про стягнення 790 311 грн. - штрафу та 790 311 грн. - пені

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2017 року, рішенням господарського суду Хмельницької області, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03 липня 2017 року, було задоволено позов Антимонопольного комітету України до ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про стягнення 790 311,00 грн. - штрафу та 790 311,00 грн. - пені і стягнуто з відповідача в дохід загального фонду Держбюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі м. Києва 790 311,00 грн. - штрафу, 790 311,00 грн. - пені.

08 листопада 2017 року, постановою Вищого господарського суду України було скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03 липня 2017 року та справу передано на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

ДП "Старокостянтинівський молочний завод" у своїй апеляційній скарзі просить рішення змінити та розстрочити виконання рішення суду першої інстанції згідно з запропонованим графіком: з червня 2017 року по червень 2018 року (зі сплатою 131 718,50 грн. щомісячно) вважаючи, що при вирішенні даної справи, судом неповно зясовано обставини справи та прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, а також не враховано позиції Європейського суду з прав людини.

Антимонопольний комітет України у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у чіткій відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не надав доказів, які б спростовували обставини, викладені у рішенні місцевого господарського суду, тому вважає позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 790 311,00 грн. та пені у розмірі 790 311,00 грн. обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Щодо звернення відповідача із заявою про розстрочення сплати штрафу і пені, то прийняття протокольного рішення про відмову у розстроченні сплати штрафу не суперечить вимогам Закону України "Про захист економічної конкуренції", так, комітет листом №127-26/07-6793 від 30 червня 2016 року надіслав відповідачу належно оформлену копію витягу з протоколу засідання комітету №36 від 24 травня 2016 року, яка була отримана 04 липня 2016 року.

29 листопада 2017 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 06 грудня 2017 року.

06 грудня 2017 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги було відкладено на 14 грудня 2017 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить її задоволити та розстрочити виконання рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу і наданих суду пояснення просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що винесене з урахуванням норм чинного законодавства та з повним встановленнях усіх обставин спору, а щодо вирішення питання про відстрочку його виконання, то покладається на розсуд суду.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила що:

16 лютого 2016 року, рішенням Антимонопольного комітету України від №68-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" було накладено штраф у розмірі 790 311,00 грн., оскільки було встановлено, що ДП "Старокостянтинівський молочний завод" вчинило порушення, передбачене ст. 151 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, шляхом повідомлення невизначеному колу осіб неправдивих відомостей на упаковці виробленого ним продукту "масло солодковершкове селянське" щодо його назви та характеристик, які можуть вплинути на наміри невизначеного кола осіб щодо придбання цього продукту та зобовязано у 2-місячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу і, відповідно до ч.8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", протягом 5 днів з дня сплати штрафу надати Антимонопольному комітету України документи, що підтверджують сплату штрафу. (т.1, а.с.9-19)

23 березня 2016 року, супровідним листом №127-26/03-2895, Антимонопольний комітет України направив копію рішення №68-р від 16 лютого 2016 року на адресу ДП "Старокостянтинівський молочний завод", яка отримана останнім 28 березня 2016 року /повідомленням про вручення поштового відправлення №125/. (т.1, а.с.20-21)

27 травня, 30 червня, 01 серпня 2016 року 2016 року, Антимонопольний комітет України, листами, повідомляв ДП "Старокостянтинівський молочний завод", про відмову у задоволенні його заяви від 27 квітня 2016 року про розстрочення сплати штрафу. (т.1 а.с.149-153)

16 лютого 2016 року, не погоджуючись з даним рішенням Антимонопольного комітету України №68-р від 16 лютого 2016 року, ДП "Старокостянтинівський молочний завод", з метою його оскарження, звернувся до господарського суду м. Києва про визнання недійсним і скасування рішення комітету №68-р від 16 лютого 2016 року. (т.1, а.с.24-31)

10 серпня 2016 року, рішенням господарського суду міста Києва, у справі №910/9776/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 листопада 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 10 січня 2017 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про визнання недійсним і скасування рішення комітету України №68-р від 16 лютого 2016 року. (т.1 а.с.34-46, 48-55)

18 квітня 2017 року, оскільки відповідач у встановлений законодавством строк у самостійному порядку не сплатив накладений штраф, Антимонопольний комітет України звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про стягнення з відповідача 790 311,00 грн. - штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 16 лютого 2016 року №У68-р, та 790 311,00 грн. - пені за прострочення сплати штрафу. (т.1, а.с.2-5)

16 травня 2017 року, ДП "Старокостянтинівський молочний завод" звернулось до Антимонопольного комітету України із клопотанням про погодження розстрочення сплати штрафу, накладеного у справі №227-26.4/219-12. (т.1 а.с.87-88)

22 травня 2017 року, рішенням господарського суду Хмельницької області було задоволено позов Антимонопольного комітету України до ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про стягнення 790 311,00 грн. - штрафу та 790 311,00 грн. пені і стягнуто з відповідача в дохід загального фонду Державного бюджету України 790 311,00 грн. - штрафу, 790 311,00 грн. - пені. (т.1, а.с.91-93)

23 травня, 21 червня 2017 року, Антимонопольний комітет України, листом №127-26/03-5522 повідомив ДП "Старокостянтинівський молочний завод" про відмову у розстроченні накладеного штрафу. (т.1 а.с.154-157)

03 серпня 2017 року, під час розгляду спору у суді апеляційної інстанції, відповідач заявив клопотання про затвердження графіку погашення заборгованості та розстрочення виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року на 13 місяців з сплатою щомісячно коштів у сумі 131 718,50 грн. (т.1, а.с.166-167)

03 серпня 2017 року, постановою Рівненського апеляційного господарського суду було залишено без змін рішення господарського суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року. (т.1, а.с.176-182)

14 серпня 2017 року, ДП "Старокостянтинівський молочний завод" звернулось до господарського суду Хмельницької області із заявою про розстрочення виконання судового рішення від 22 травня 2017 року. (т.1 а.с.187-188)

21 серпня 2017 року, ухвалою господарського суду Хмельницької області було відмовлено ДП "Старокостянтинівський молочний завод" у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення від 22 травня 2017 року. (т.1 а.с.219)

08 листопада 2017 року, постановою Вищого господарського суду було скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03 липня 2017 року та передано справу на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду. (т.2, а.с.36-41)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно з ч.2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Частиною 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача за порушення, передбачене статтею 151 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, шляхом повідомлення невизначеному колу осіб неправдивих відомостей на упаковці виробленого ним продукту "масло солодковершкове селянське" щодо його назви та характеристик, які можуть вплинути на наміри невизначеного кола осіб щодо придбання цього продукту, рішенням №68-р від 16 лютого 2016 року у справі №227-26.4/219-12, притягнуто до відповідальності і накладено штраф у розмірі 790 311,00 грн.

ДП "Старокостянтинівський молочний завод" оскаржив рішення Антимонопольного комітету України від 16 лютого 2016 року №68-р до господарського суду м. Києва, який своїм рішенням від 10 серпня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 листопада 2016 року і постановою Вищого господарського суду України від 10 січня 2017 року, відмовив відповідачу у задоволенні позовних вимог.

Однак відповідач у добровільному порядку у визначений строк штраф не сплатив.

Згідно із ч.5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

З матеріалів справи встановлено що заявлена позивачем до стягнення пеня в сумі 790 311,00 грн. розрахована в межах максимально можливого розміру, згідно з нормами чинного законодавства.

Доказів про сплату штрафу та пені на час вирішення спору в суді та доказів, які спростовують позовні вимоги, суду не подано.

З врахуванням викладеного та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 790 311,00 грн. та пені у розмірі 790 311,00 грн.

Звертаючись з апеляційною скаргою від 02 червня 2017 року, підприємство, погоджуючись з законністю стягнення з нього штрафу і пені, просить розстрочити виконання даного рішення у період з червня 2017 року по червень 2018 року, включно, зі щомісячною сплатою 131 718,50 грн.

Рівненський апеляційний господарський суд залишивши своєю постановою від 03 серпня 2017 року без змін рішення господарського суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року, зазначив, що суд апеляційної інстанції не наділений правом видавати виконавчі документи, а тому заява про розстрочку може бути подана до суду першої інстанції.

Вищим господарським судом України було скасовано дану постанову апеляційної інстанції та передано зазначену справу на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду. Скасовуючи вказану постанову, касаційна інстанція зазначила, що є помилкою посилання суду апеляційної інстанції на ст. 121 ГПК України як на підставу для відмови в задоволенні клопотання про розстрочку виконання судового рішення та, відповідно, помилковим висновок про відсутність права у суду апеляційної інстанції на розгляд заяв про відстрочення/розстрочення судового рішення.

Згідно ст. 11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

У п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17 травня 2011 року зазначено, що згідно з ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК України.

Отже, правила, які встановлено тільки для розгляду справ у першій інстанції, застосуванню апеляційним судом не підлягають. Зокрема, не повинні застосовуватись апеляційним судом правила про об'єднання позовних вимог (ст. 58 ГПК України), про подання зустрічного позову (ст. 60 ГПК України) та про видачу наказу (ст. 116 ГПК України).

Положення розділів I-XI ГПК України мають загальний характер і можуть застосовуватись апеляційним судом з урахуванням конкретних обставин, оскільки під час розгляду справи в апеляційній інстанції суд відповідно до частини першої ст. 101 ГПК України повторно розглядає справу та згідно із ст. 103 ГПК України має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Пункт 13 зазначеної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України, зазначає, що питання про відстрочку або розстрочку виконання постанови апеляційного суду та порядку її виконання вирішується апеляційним судом одночасно з прийняттям постанови за результатами перегляду судового рішення, про що зазначається у постанові.

В інших випадках, тобто коли відповідну заяву подано після прийняття постанови апеляційним судом, зазначені питання вирішуються господарським судом, який розглянув справу у першій інстанції, з винесенням ухвали на підставі ст. 121 ГПК України.

Так, згідно з п.6 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно пунктів 7.1.2. та 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставами для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення. (т.1, а.с.120-142)

Звертаючись з заявою про розстрочку виконання судового рішення, заявник посилається на вкрай тяжке фінансове становище та на те, що підприємство працює зі значними збитками, що підтверджується фінансовими результатами за 2016 рік та І квартал 2017 року.

Показники фінансової стійкості підприємства мають відємне значення і свідчать про кризовий фінансовий стан апелянта та його фінансову нестійкість.

Крім того, звертає увагу суду, що він являється позичальником у Європейського Банку Розвитку й Реконструкції за кредитною угодою від 31 березня 2011 року.

З огляду на це, скрутний фінансовий стан призвів до неможливості своєчасного погашення кредиту та виникнення заборгованості. Хоча все рухоме та нерухоме майно апелянта передано під велику кредиторську заборгованість товариства перед іншими кредиторам та тимчасову його неплатоспроможність у зв'язку із різким, починаючи з першого кварталу 2014 року, погіршенням економічної та політичної ситуації в Україні.

Тому, розглянувши дане клопотання, колегія суддів, враховуючи матеріальне становище боржника, те, що розстрочення рішення не означає його невиконання, а також те, що позивач у судовому засіданні не заперечив проти його задоволення, вважає за можливе задоволити апеляційну скаргу в частині вимоги щодо задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду першої інстанції, задоволити останнє та розстрочити виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року на 12 місяців з щомісячною виплатою у сумі 131 718,50 грн.(790 311,00 грн. х 2 : 12)

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його зміни рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги у повному обсязі, проте його виконання слід розстрочити.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 83, 99, 101, 103, 105, 121 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" - задоволити частково.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.17 р. у справі №924/353/17 - залишити без змін.

Виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" в дохід загального фонду Держбюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі м. Києва 790 311,00 (сімсот девяносто тис. триста одинадцять) грн. - штрафу та 790 311,00 (сімсот девяносто тис. триста одинадцять) грн. - пені розстрочити на дванадцять місяців шляхом сплати щомісячно рівними частками у сумі 131 718,50 (сто тридцять одна тис. сімсот вісімнадцять грн. 50 коп.) грн. починаючи з січня по грудень 2018 року.

Господарському суду Хмельницької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/353/17 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.