ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Справа № 914/3276/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Скрипчук О.С.

Юрченко Я.О.

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області № 02/2-1342вих 17 від 05.10.2017р. (вх. № 01-05/4859/17 від 17.10.2017р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2017 р.

у справі № 914/3276/16 (суддя Крупник Р.В.)

за позовом: заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів

до відповідача: Пустомитівської районної державної адміністрації, м. Пустомити, Львівська область

за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Львів

третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дублянське управління водного господарства, с. Малехів, Жовківський р-н, Львівська обл.

третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівське обласне управління водних ресурсів "Львівське облводресурсів", м. Львів

про визнання недійсним розпоряджень голови Пустомитівської РДА №212 від 30.03.2010р., №396 від 22.04.2011р., №1239 від 16.12.2011р.

за участю представників:

від прокуратури: Макогон Ю.І. - прокурор (службове посвідчення посвідчення № 020325 від 06.09.2013р.);

від позивача: Брильовська О.Р. - представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача: Корилкевич П.В. - представник (довіреність у матеріалах справи);

від третьої особи-1: ОСОБА_6 - представник (довіреність у матеріалах справи);

від третьої особи-2: Сава Є.В. - представник (довіреність у матеріалах справи);

від третьої особи-3: не з`явився (належно повідомлений).

Відповідно до п.п.9 п.1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) в редакції Закону від 03.10.17 р. №2147-VIII справи в судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 20.12.2017р. здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ст. 222 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.10.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 23.11.2017 року.

Прокурором у судовому засіданні 20.12.2017р. подано клопотання б/н від 20.12.2017р. (вх. №01-05/6004/17 від 20.12.2017р.) про призначення комплексної інженерно-гідротехнічної та інженерно-міліоративної експертизи, проведення якої доручити експертам Незалежного центру судових експертиз Навчально-наукового інституту права Національного університету водного господарства та природокористування (м. Рівне). Представник позивача залишив вирішення поданого клопотання на розсуд суду. Представники відповідача та третіх осіб заперечили щодо задоволення поданого клопотання.

Колегія суддів відхилила подане клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У поданому клопотанні про призначення у справі комплексної інженерно-гідротехнічної та інженерно-міліоративної експертизи прокурор просить на вирішення експерта поставити питання щодо того якою була водойма у січні 2010 року та 03.03.2017р.

Однак, у матеріалах справи міститься висновок №290/17 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/3276/16, складений 04.09.2017р., згідно якого встановлено якою була водойма станом на 30.03.2011р., на 16.12.2011р та на день проведення огляду 27.07.2017р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.09.2017 р. (повний текст рішення складено 27.09.2017р.) у справі №914/3276/16 ( суддя Крупник Р.В.) у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до відповідача: Пустомитівської районної державної адміністрації, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - третьої особи-1: ОСОБА_2, третьої особи-2: Дублянське управління водного господарства, третьої особи-3: Львівське обласне управління водних ресурсів "Львівське облводресурсів", про визнання недійсними розпоряджень голови Пустомитівської РДА №212 від 30.03.2010р., №396 від 22.04.2011р., №1239 від 16.12.2011р. відмовлено повністю.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 256, 257, ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України), ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), ст. 1, 3, 5 Водного кодексу України (надалі - ВК України), п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 9 квітня 1999 року №586-XIV (далі - Закон №586-ХІV), Положенням про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженим указом Президента України від 13.04.2011р. №453/2011. Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що прокурором не було представлено доказів належності, станом на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень, водного об'єкту до незамкнених водойм, беручи до уваги наявність в матеріалах справи докази, які підтверджують, що водний об'єкт є замкненою водоймою, в т.ч. і висновки судової експертизи; суд вважав недоведеними доводи прокурора про недійсність оскаржуваних розпоряджень в силу того, що відповідач не мав права, у відповідності ст.59 ЗК України, передавати у власність незамкнені водойми. Проте, враховуючи, що станом на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень, Пустомитівська районна державна адміністрація не була уповноважена на передачу земельної ділянки у власність поза за межами населеного пункту для рибогосподарських потреб, доводи прокурора щодо недійсності розпоряджень з цієї підстави суд першої інстанції визнав обґрунтованими, однак у зв'язку з пропуском позовної давності понад 2 роки відмовив у задоволенні позовних вимог.

Заступник прокурора Львівської області не погоджується з ухваленим рішенням суду, в частині того, що суд першої інстанції вважав недоведеними доводи прокурора про недійсність оскаржуваних розпоряджень в силу того, що відповідач не мав права, у відповідності ст.59 ЗК України, передавати у власність незамкнені водойми, та вважає рішення в цій частині прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Погоджується з оскаржуваним рішенням в частині застосування судом наслідків спливу позовної давності. Стверджує, що судом не було надано належної оцінки доводам прокурора про статус водойми як незамкненої. Зазначає, що 26.07.2002р. на ставок, розташований на території Гамаліївської сільської ради складено паспорт ставка, в якому зазначено, що такий є русловий, живиться ґрунтовими водами, знаходиться у виямці з призначенням - технічні цілі. У листі від 14.01.2010р. Дублінське управління водного господарства зазначило, що вказаний паспорт було анульовано, оскільки ставок є замкненим і живиться за рахунок ґрунтових вод та атмосферних опадів. Зазначає, що судом у ході розгляду справи не здобуто даних, коли, ким і на підставі чого анульовано існуючий паспорт спірної водойми, а тому посилання суду на відсутність паспорту ставка не відповідає здобутим та дослідженим у ході розгляду справи доказам. Судом не надано оцінки інформації Львівського обласного управління водних ресурсів від 28.11.2016р. про те, що вказаний водний об'єкт є русловим та належить до басейну річки Західний Буг. Зазначає, що у клопотаннях Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 22.09.2016р. та від 30.06.2016р. міститься посилання на інформацію Дублянського УВГ від 18.08.2014р. та від 03.06.2014р., згідно яких згаданий ставок відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення, є русловим та незамкнутим. Стверджує, що судом не надано жодної оцінки державного інформації Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Львівдіпроводгосп» від 04.04.2017р. про те, що дана водойма відноситься до типу незамкненого водного об'єкту. Вважає, що висновок №290/17 судової будівельно-технічної експертизи по вказаній справі не є належним і допустимим доказом згідно ст. 34 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017р.), оскільки відповіді експерта не усувають протиріч в наявних доказах по справі, а у ньому відсутні стверджувальні відповіді на поставлені запитання, експерту не вдалося встановити наявність гідротехнічних споруд. Посилається на те, що представниками третіх осіб у судових засіданнях зазначалась наявність на водоймі водоспуску типу «Монах», а згідно висновку Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Львівдіпроводгосп» живлення ставка проводиться напуском води по відкритому напускному каналу, який з'єднаний з меліоративним та скид води здійснюється за допомогою шахтного водовипуску. Зазначає, що про обставини щодо дійсного статусу водойми прокурор і позивач довідався саме з моменту отримання листа Львівського обласного управління водного господарства від 28.11.2016р. Апелянт просить рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2017 р. у справі №914/3276/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що листи Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів» від 28.11.2016р. №09/1985 та від 01.03.2017р. №09/0363, на які посилається прокурор та позивач, судом не були взяті до уваги, оскільки прокурором не було доведено факту належності водного об'єкту до незамкнених водойм станом на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень. Вважає, що в ході проведення судової експертизи підтверджено статус ставка як водойми замкненого типу. Зазначає, що отримавши у власність земельну ділянку, гр. ОСОБА_2 здійснив ряд заходів по її облагородженню, в тому числі збудував гідротехнічні споруди, чого не було в наявності при виданні спірних розпоряджень.

Третя особа-1 ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що отримавши у власність земельну ділянку здійснив ряд заходів по її облагородженню, в тому числі збудував гідротехнічні споруди, яких не було на час винесення спірних розпоряджень, а прокурором не доведено, що спірний об'єкт на той час відносився до незамкнених водойм.

Позивач та треті особи-2,3 не надали відзивів на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивами на неї, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

30.03.2010р. головою Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області на підставі заяви гр. ОСОБА_2 прийнято розпорядження №212 "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність замкненої природної водойми гр. ОСОБА_2 для рибогосподарських потреб на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту", відповідно до якого надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність замкненої природної водойми гр. ОСОБА_2 площею 0,30 га для рибогосподарських потреб на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту; гр. ОСОБА_2 рекомендовано звернутись в ліцензовану землевпорядну організацію за розробкою проекту відведення (а.с. 22, т.1).

На підставі розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області №396 від 22.04.2011р. внесено зміни в п. 1 розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області №212 від 30.03.2010р., а саме площу 0,30 га читати як 0,4438 га (а.с. 21, т.1).

16.12.2011р. головою Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області прийнято розпорядження №1239 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність замкненої природної водойми для рибогосподарських потреб на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту", яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність замкненої природної водойми для рибогосподарських потреб на території Гамаліїської сільської ради за межами населеного пункту та передано гр. ОСОБА_2 у власність із земель водного фонду земельну ділянку замкненої природної водойми для рибогосподарських потреб площею 0,4438 га території Гамаліїської сільської ради за межами населеного пункту (а.с. 20, т.1).

Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області від 12.10.2016р. №10-1315-0.6-4656/2-16 (а.с. 32, т.1) та Інформаційної довідки №75870279 від 15.12.2016р. (а.с. 31, т.1) гр. ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку, на виконання згаданих розпоряджень відповідача не було отримано і його право власності не було зареєстроване.

Заступник прокурора Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Пустомитівської районної державної адміністрації, за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дублянське управління водного господарства, третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівське обласне управління водних ресурсів "Львівське облводресурсів" про визнання недійсними розпоряджень голови Пустомитівської РДА №212 від 30.03.2010р., №396 від 22.04.2011р., №1239 від 16.12.2011р. оскільки такі, на його думку, є недійсними, так як природна водойма на земельній ділянці, яка була передана третій особі-1 у власність за своїми характеристиками являлася незамкненою природною водоймою, а тому не могла передаватися відповідачем в силу положень ч. 2 ст. 59 ЗК України. Більше того, рибогосподарська діяльність не є водним господарством, а тому згідно ч. 3 ст. 122 ЗК України, відповідач не вправі був приймати спірні розпорядження.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ВК України (в редакції, станом на день прийняття оскаржуваних розпоряджень), водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт). Усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Згідно ст. 5 ВК України (в редакції, станом на день прийняття оскаржуваних розпоряджень) передбачено, що до водних об'єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води та територіальне море; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об'єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об'єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об'єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2002р. на ставок, розташований на території Гамаліїської сільської ради, площею дзеркала 0,30 га складено паспорт ставка №15, в якому зазначено, що такий є русловим, живиться грунтовими водами, глибиною максимальною, середньою 2-1 м., знаходиться у виямці, з призначенням - технічні цілі, перебуває на балансі Гамаліївської сільської ради.

Згідно листа Дублінського управління водного господарства від 14.01.2010р. №2б на ім'я голови Пустомитівської РДА з долученим актом обстеження водойми Дублянське управління водного господарства зазначило, що у 2002 році вказаний паспорт ставка був анульований у зв'язку з тим, що у відповідності до ст. 59 ЗК України замкнена водойма втратила статус ставка загальнодержавного значення (а.с. 83, т.1). До листа долучено акт обстеження водойми на території Гамаліївської сільської ради Пустомитівського району (за межами населеного пункту) б/д, б/н, відповідно до якого комісією було встановлено, що водойма наповнюється за рахунок грунтових вод та атмосферних опадів, немає пристроїв та засобів для наповнення та скидання води, тобто дана водойма є замкненою (а.с. 84, т.1).

Також, як вбачається з листа Дублянського управління водного господарства від 16.08.2011р. №158 на ім'я голови Пустомитівської РДА, замкнена водойма (площею 0,38 га на території Гамаліївської сільської ради) не відноситься до об'єктів загальнодержавного значення та у відповідності до ст. 59 ЗК України може бути передана у власність безкоштовно(а.с. 126, т.1).

На підставі вищенаведеної інформації про вид водойми, а зокрема, що така являється замкненою, не відноситься до водойм загальнодержавного значення, відповідачем, розглянувши заяву гр. ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки було прийнято 30.03.2010р. спірне розпорядження №212, а подальшому розпорядження №1239 від 16.12.2011р.

У позовній заяві та апеляційній скарзі прокурор посилається на лист Львівського обласного управління водних ресурсів "Львівське облводресурсів" від 28.11.2016р №09/1985 (а.с. 27, т.1), про те, що вказаний водний об'єкт є русловим та належить до басейну річки Західний Буг. Однак, про те що водний об'єкт є русловим та належить до басейну річки Західний Буг у даному листі вказано з посиланням на паспорт ставка №15 від 26.07.2002р. Також у листі зазначено, що інформація про наявність правовстановлюючої та проектної документації на водний об'єкт відсутня, а паспорт водного об'єкта, затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.03.2013р. №99, яким визначаються параметри водного об'єкта на даний ставок не розроблявся.

Також згідно паспорта ставка №15 від 26.07.2002р. (а.с.28, т. 1) вказано призначення ставка - технічні цілі, а також те, що він знаходиться у басейні р. Зах. Буг (Яричівка), тип ставка русловий, а джерело живлення - грунтові води (а.с. 28-29, т.1).

Скаржник зазначає, що у клопотаннях Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 22.09.2016р. та від 30.06.2016р. №35/3188 (а.с. 23-24, т.1) міститься посилання на інформацію Дублянського УВГ від 18.08.2014р. та від 03.06.2014р., згідно яких згаданий ставок відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення, є русловим та незамкнутим.

Однак дані клопотання та інформація Дублінського управління водного господарства датовані після винесення головою Пустомитівської РДА оскаржуваних розпоряджень №212 від 30.03.2010р., №396 від 22.04.2011р., №1239 від 16.12.2011р.

Крім того інформація Дублянського управління водного господарства від 18.08.2014р. та від 03.06.2014р., суперечить тій інформації, що була надана цим же органом у листі Дублянського управління водного господарства від 16.08.2011р. №158 на ім'я голови Пустомитівської РДА (а.с. 126, т.1), а також листу Дублянського управління водного господарства №2б від 14.01.2010р. (а.с. 127, т. 1) з урахуванням яких і були винесені оскаржувані розпорядження.

Згідно листа Дублінського управління водного господарства №39 від 28.02.2017р. зазначено, що під час складання паспорта ставка у 2002р. було допущено помилку, а ставок розміщений у с. Гамаліївка Пустомитівського району не є русловим, а відповідно акту комісійного обстеження наповнюється за рахунок ґрунтових вод та атмосферних опадів немає пристроїв для наповнення та скидання води та є замкненою (а.с. 163, т.1).

Апелянт посилається на те, що представниками третіх осіб у судових засіданнях зазначалась наявність на водоймі водоспуску типу «Монах», а згідно висновку Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Львівдіпроводгосп» живлення ставка проводиться напуском води по відкритому напускному каналу, який з'єднаний з меліоративним та скид води здійснюється за допомогою шахтного водовипуску.

Однак, згідно пояснень представника Дублінського управління водного господарства від 30.03.2017р. (а.с. 187, т.1) наявність на водоймі водоспускної споруди шандорного типу «Монах» та те. що водонаповнення ставка здійснюється із прилеглої водозбірної площі через підвідний канал, а водовипуск може здійснюватись через відвідний канал було встановлено після повторного обстеження ставка у жовтні 2014р. після проведення реконструкції ставка.

Таким чином, доводи прокурора не стосуються стану ставка у 2010-2011 роках та не можуть обґрунтовувати порушення при прийняті оскаржуваних розпоряджень.

Крім того, з метою з'ясування питання до якого типу водних об'єктів належить ставок (замкнений/незамкнений), який був переданий у власність із земельною ділянкою гр. ОСОБА_2, судом першої інстанції у справі призначалася експертиза.

Згідно Висновку №290/17 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/3276/16, складеного 04.09.2017р., експерт прийшов до наступних висновків:

1) Ставок площею 0,4438 га, розташований на території Гамаліївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту, який був переданий у власність гр. ОСОБА_2 згідно розпорядження Пустомитіської РДА №1239 від 16.12.2011р., станом на 30.03.2011р. та 16.12.2011р., на думку експерта, був замкненою водоймою. Станом на день проведення огляду 27.07.2017р., ставок площею 0,4438 га не зв'язаний з іншими водними об'єктами (природними чи штучними) і може наповнюватися водою (живитись) тільки в період інтенсивних опадів дощу, танення снігу в зимово-весняний період та грунтовими водами в періоди інтенсивних атмосферних опадів і відноситься до водойм замкненого типу.

2) Живлення ставка станом на 30.03.2010р. та 16.12.2011р., на думку експерта, було за рахунок грунтових вод та атмосферних опадів. Станом на день проведення огляду 27.07.2017р., ставок немає живлення з природних чи штучних водних об'єктів, а живитися в результаті строку вод із прилеглих схилів лощини в періоди інтенсивних атмосферних опадів, танення снігу в зимово-весняний період та грунтовими водами в періоди інтенсивних атмосферних опадів.

3) Встановити чи знаходилися на вищезазначеній водоймі гідротехнічні споруди станом на 30.03.2010р., та 16.12.2011р., не видається можливим, так як водойма в дані проміжки часу експертом не досліджувалася, а в наявних матеріалах господарської справи документах відсутня фотофіксація гідротехнічних споруд, станом на 30.03.2010р. та 16.12.2011р.

4) Після 16.12.2011р. гр. ОСОБА_2 здійснювалося будівництво нових гідротехнічних споруд вищезазначеного ставка, а саме земляної греблі шириною від 8 до 30 м. та нового водозабору діаметром 600 мм. Проведення даних будівельних робіт змінило тільки конфігурацію та технічні характеристика ставка, а не тип водойми. Встановити чи змінились русла водотоків не надається можливим, так як у матеріалах справи відсутні топографічні знімання русел водотоків станом на час передачі земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1 у власність гр. ОСОБА_2 та станом на час проведення експертизи.

Все вищенаведене дає підстави для висновку про необґрунтованість доводів прокурора про те, що станом на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень, спірний водний об'єкт відносився до незамкнених водойм.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" (в редакції, яка діяла станом на момент прийняття розпоряджень), місцева державна адміністрація, зокрема, розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті ( ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на момент прийняття розпоряджень).

Згідно п 1. Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №453/2011 (чинним на момент прийняття розпорядження) передбачено, що Держводагентство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері розвитку водного господарства і меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

На підставі наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010р. № 548 було затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель, котра наводить 12 видів цільового призначення земель водного фонду: 10.01 для експлуатації та догляду за водними об'єктами; 10.02 для облаштування та догляду за прибережними захисними смугами; 10.03 для експлуатації та догляду за смугами відведення; 10.04 для експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами; 10.05 для догляду за береговими смугами водних шляхів; 10.06 для сінокосіння; 10.07 для рибогосподарських потреб; 10.08 Для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; 10.09 Для проведення науково-дослідних робіт; 10.10 для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд; 10.11 для будівництва та експлуатації санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів у межах прибережних захисних смуг морів, морських заток і лиманів; 10.12 для цілей підрозділів 10.01 - 10.11 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Ведення водного господарства - лише один з видів цільового призначення земель водного фонду, а тому передача земельних ділянок водного фонду для ведення водного господарства обмежується підрозділами 10.01 - 10.05 Класифікації, натомість виділення та передача земельної ділянки для рибогосподарських потреб (підрозділ 10.07) не є веденням водного господарства та відповідно не належить до повноважень районної державної адміністрації, а відноситься виключно до компетенції обласної державної адміністрації.

Враховуючи вищенаведене станом на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень, Пустомитівська РДА не була уповноважена на передачу земельної ділянки у власність поза за межами населеного пункту для рибогосподарських потреб, доводи прокурора щодо недійсності розпоряджень з цієї підстави є обґрунтованими.

Пустомитівська РДА у заяві від 09.03.2017р. №04/15-642 просить застосувати строк позовної давності.

Щодо застосування позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із змісту наведеної норми вбачається, що цей строк обчислюється саме для особи (довірителя), права якої порушено. Для кожного позивача строк обчислюється окремо.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури" від 18.09.2012 № 5288-VI в ГПК України внесені зміни, відповідно до яких право виступати позивачем надано прокурору.

Таким чином, з моменту набрання чинності вказаним законом, необхідно розмежовувати наступні випадки: 1) прокурор є позивачем; 2) позов подається прокурором в інтересах держави в особі визначеного ним позивача.

В першому випадку, строк позовної давності обчислюється саме для прокурора, оскільки він є особою в розумінні ст. 256 ЦК України. В іншому випадку, строк позовної давності обчислюється для визначеного позивача, який уособлює державу в інтересах якої подано позов, а при зверненні до суду мають місце відносини представництва (діє від імені іншої особи), то для нього не здійснюється окремий відлік строків позовної давності. Такий строк обчислюється саме для особи (довірителя), права якої порушено та в інтересах якої подається прокурором позов.

Норма ч.1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин. (правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 р. по справі № 6-152цс14).

08.07.2010р. головою Львівської обласної державної адміністрації видано Доручення №68/0/6-10 відповідно до п.2 котрого голова облдержадміністрації зобов'язав голів районних державних адміністрацій в термін до 11.07.2010р. надати до організаційного відділу апарату облдержадміністрації відомості про видані розпорядження голови райдержадміністрації за період з 01.01.2010р. по 07.07.2010р. (п.2), а також в термін до 2-го числа місяця наступного за звітним забезпечити надання до організаційного відділу апарату держадміністрації копій розпоряджень голови райдержадміністрації (а.с.209, т.1).

Львівська обласна державна адміністрація в додаткових поясненнях (вх. №13896/17 від 13.04.2017р.) зазначила, що на виконання доручення голови Львівської ОДА від 08.07.2010р. №68/0/6-10, Пустомитівською РДА листом від 21.07.2010р. №04/15-1379 від 21.07.2010р. були скеровані видані головою РДА розпорядження за період 01.01.2010-01.07.2010р. та одержані Львівською ОДА 26.07.2010р., що підтверджується документально. Крім цього, як вбачається з реєстраційно-контрольної картки №68/0/6-10 від 08.07.2010р. (складеної станом на 03.11.2014р.) на виконання вимог доручення відповідачем були доставлені усі копії розпоряджень голови Пустомитівської райдержадміністрації наручно в організаційний відділ облдержадміністрації.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу у справі достеменно було відомо про прийняте розпорядження голови Пустомитівської РДА №212 від 30.03.2010р. - з 26.07.2010р.; розпорядження голови Пустомитівської РДА №396 від 22.04.2011р. - з 02.05.2011р. та розпорядження голови Пустомитівської РДА №1239 від 16.12.2011р. - з 02.01.2012р. Відтак, трьохрічний строк позовної давності для їх оскарження закінчився відповідно 26.07.2013р., 02.05.2014р. та 02.01.2015р. Ця обставина не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі.

Прокурор звернувся із даним позовом до суду лише 19.12.2016р., тобто із пропуском позовної давності понад два роки. Причин поважності пропуску позовної давності не наведено.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, оскаржуваного рішення суду без змін, у зв'язку із чим згідно із ст. 129 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 252, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2017 р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Прокуратуру Львівської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ст.ст. 282, 284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 29.12.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Юрченко Я.О.