ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 справа № 905/2155/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 ОСОБА_5, довіреність №68 від 10.01.2017р. не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м.Краматорськ Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від10.10.2017р. (повний текст підписано 17.10.2017р.)
у справі№ 905/2155/17 (суддя Г.Є. Курило)
за позовомДочірнього підприємства Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Покровськ Донецької області
доСлужби автомобільних доріг у Донецькій області, м.Краматорськ Донецької області
простягнення 21046446,97грн.

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Покровськ Донецької області, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м.Краматорськ Донецької області про стягнення 21046446,97грн., які складаються з інфляційних у розмірі 19323626,16грн. та 3% річних у розмірі 1722820,81грн. Позовні вимоги мотивовані простроченням відповідачем зобовязань за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-146 від 20.07.2012р. в частині оплати вартості виконаних робіт, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/3322/16.

Під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій, посилаючись на ст.267 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення інфляційних та 3% річних.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.10.2017р. (повний текст підписано 17.10.2017р.) у справі №905/2155/17 позовні вимоги Дочірнього підприємства Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України задоволені частково, стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області 1377651,09грн. 3% річних та 14131248,24грн. інфляційних.

Виносячи зазначене рішення, господарський суд, з огляду на наявність простроченого грошового зобовязання відповідача з оплати вартості наданих позивачем послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-146 від 20.07.2012р., що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 12.01.2017р. у справі №905/3322/16, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних, а також зазначив, що розрахунок позивача є вірним та відповідає вимогам законодавства. При цьому, задовольнивши клопотання відповідача та застосувавши наслідки пропуску позовної давності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Служба автомобільних доріг у Донецькій області звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині проведення відповідних розрахунків та прийняти нове, з урахуванням доводів апелянта. Підставами для скасування рішення апелянт вважає порушення судом норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт, посилаючись на статтю 23 Бюджетного кодексу України (далі БК України), постанову Кабінету міністрів України від 08.06.2016р. №373, наголошує на тому, що відсутність фактичних надходжень спеціального фонду бюджету на оплату робіт за договором №2-146 від 20.07.2012р. унеможливлює здійснення відповідачем оплати спірних зобовязань. Крім того, зазначає про неприйняття Управлінням Державної казначейської служби України платіжного доручення на оплату вартості послуг за договором №2-146 від 20.07.2012р. у звязку з обмеженням здійснення видатків, що встановлюється нормативно-правовими актами.

Скаржник зазначає про невідповідність визначеного позивачем періоду нарахування інфляційних та 3% річних, оскільки строк виконання зобовязання, на його думку, виник з моменту набрання законної сили рішенням по справі №905/3322/16 (тобто, 30.01.2017р.).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.11.2017р. у справі №905/2155/17 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 28.11.2017р.

Через канцелярію суду від Дочірнього підприємства Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач наголошує, що відсутність у боржника коштів не є підставою для звільнення останнього від відповідальності, з огляду на що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Заслухавши в судовому засіданні 28.11.2017р. позицію позивача, задовольняючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про необхідність відкладення судового засідання на 19.12.2017р.

Відповідно до приписів п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, що вступила в силу 15.12.2017р. згідно з Законом України №2147-19 від 03.10.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд означеної апеляційної скарги здійснюється в порядку ГПК України в редакції, що діє з 15.12.2017р.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

У судовому засіданні 19.12.2017р. представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду залишити без змін. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Судовою колегією відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, викладеного у резолютивній частині апеляційної скарги, про витребування із господарського суду Донецької області матеріалів справи №905/3322/16, як такого, що заявлене необґрунтовано та безпідставно.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення були створені необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи, а саме, повідомлено належним чином сторін про час та місце судового розгляду, витребувано у сторін необхідні докази та пояснення для правильного вирішення спору, зясовано наявність заяв чи клопотань, повязаних з розглядом справи.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, беручи до уваги, що явка сторін не була визнана судом обовязковою, з огляду на те, що позиція відповідача була викладена в апеляційній скарзі, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника Служби автомобільних доріг у Донецькій області за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.), дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача у судових засіданнях 28.11.2017р. та 19.12.2017р., перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.01.2017р. (повний текст підписано 17.01.2017р.) у справі №905/3322/16, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги Дочірнього підприємства Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України та стягнуто зі Служби автомобільних доріг в Донецькій області заборгованість у сумі 18419144,56грн.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарським судом Донецької області в межах справи №905/3322/16 встановлено, що 20.07.2012р. між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (далі - замовник) та Дочірнім підприємством Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (далі - учасник) був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти №2-146 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого учасник зобовязується протягом 2012р.-2014р. виконати послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Нікішине Розсипне, км 8+000 -км 18+351, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги (у редакції додаткової угоди від 30.12.2013р.).

Судом в межах справи №905/3322/16 також встановлено, що 03.01.2013р. між Дочірнім підприємством Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" укладено договір субпідряду №2-146/1, за умовами п.1.1 якого субпідрядник зобовязується протягом 2013р. виконати послуги з поточного середнього ремонту з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Нікішине - Розсипне км 8+000 - км 18+351, відповідно до розрахунку твердої договірної ціни, що є невідємною частиною договору.

Між Дочірнім підприємством Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, Службою автомобільних доріг у Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" підписано акт приймання виконаних будівельних робіт з розрахунками одиничної вартості за грудень 2013р. (форми КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2013р. (форми КБ-3).

Загальна вартість виконаних робіт 18419144,56грн. Дата підписання 30.12.2013р.

Таким чином, рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/3322/16 встановлено факт виконання позивачем зобовязань за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-146 від 20.07.2012р. на загальну суму 18419144,56грн. та факт прострочення виконанням відповідачем грошового зобовязання.

Як встановлено господарським судом Донецької області у справі №905/2155/17 та не оспорюється сторонами, відповідачем погашення боргу за надані позивачем послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги за договором №2-146 від 20.07.2012р., що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 12.01.2017р. (повний текст підписано 17.01.2017р.) у справі №905/3322/16, було здійснене 12.06.2017р.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в).

Враховуючи умови п.4.1 договору та дату підписання акту приймання виконаних будівельних робіт з розрахунком одиничної вартості за грудень 2013р. від 30.12.2013р. на суму 18419144,56грн., суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що граничним строком оплати виконаних робіт є 30.01.2014р.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство України не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи умови пункту 4.1 договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних на суму простроченої заборгованості.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Дочірнім підприємством Донецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, з посиланням на приписи статті 625 ЦК України, нараховано та предявлено до стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області за період з 31.01.2014р. по 14.03.2017р. 3% в розмірі 1722820,81грн. та інфляційні в розмірі 19323626,16грн.

При цьому судова колегія погоджується з висновком господарського суду Донецької області про те, що здійснений позивачем розрахунок є арифметично вірним, відповідає законодавству та доведений матеріалами справи.

Разом з тим, відповідачем подана заява про застосування позовної давності. З огляду на приписи ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, виходячи з того, що позовна заява направлена до суду 15.09.2017р. (згідно зі штампом на конверті), враховуючи відсутність у матеріалах справи клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку, судом першої інстанції зазначено, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних за період з 31.01.2014р. по 15.09.2014р. і, як наслідок, позовні вимоги задоволені частково, зокрема, 3% річних за період з 16.09.2014р. по 14.03.2017р. в сумі 1377651,09грн. та інфляційні в сумі 14131248,24грн.

Заявник апеляційної скарги зазначає про невідповідність визначеного позивачем періоду нарахування інфляційних та 3% річних, оскільки строк виконання зобовязання, на його думку, виник з моменту набрання законної сили рішенням по справі №905/3322/16, тобто, 30.01.2017р. Скаржником надано власний розрахунок, відповідно до якого: період для нарахування 3% річних - 01.02.2017р.-14.03.2017р., сума до стягнення - 63583,90грн.; період нарахування інфляційних - 01.02.2017р.-28.02.2017р., сума до стягнення - 184191,45грн.

Між тим, зазначене твердження є безпідставним з огляду на наступне:

- по-перше, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція);

- по-друге, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція);

- по-третє, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку, що визначений господарським судом період нарахування 3% річних та інфляційних є правомірним, стягненню з відповідача підлягають 3% річних за період з 16.09.2014р. по 14.03.2017р. у розмірі 1377651,09грн. та інфляційні за період з жовтня 2014р. по лютий 2017р. у розмірі 14131248,24грн.

В апеляційній скарзі в якості підстави для звільнення від відповідальності зазначено про відсутність фактичних надходжень спеціального фонду бюджету на оплату робіт та звернуто увагу неприйнятті Управлінням Державної казначейської служби України платіжного доручення на оплату боргу, встановленого рішенням у справі №905/3322/16, у звязку з обмеженням здійснення видатків.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає такі твердження та звертає увагу на те, що дана обставина не звільняє Службу автомобільних доріг у Донецькій області від виконання зобов'язань щодо оплати виконаних робіт, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Наявність чи відсутність фінансування відповідача не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані роботи.

Положеннями статті 96 ЦК України унормовано, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом статті 511 ЦК України зобовязання не може створювати обовязку для третьої особи. Навіть у випадку покладення виконання обовязку боржником на іншу особу, відповідно з вимогами ч.2 ст.528 ЦК України, відповідальним за виконання зобовязання залишається боржник, а не така особа.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутність бюджетних коштів не є законною підставою для звільнення від виконання договірного зобовязання. Аналогічна позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД та Оліус проти України від 18.05.2005р.

Таким чином, у розглядуваному випадку апелянтом доведено не було, а апеляційним судом не вбачається наявності передбачених ст.277 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст.276 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у звязку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається, що за змістом ст.129 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м.Краматорськ Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2017р. (повний текст підписано 17.10.2017р.) у справі №905/2155/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.10.2017р. (повний текст підписано 17.10.2017р.) у справі №905/2155/17 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 19.12.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 26.12.2017р.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 ГСДО