КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. Справа№ 911/3369/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Сотнікова С.В.

секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: арбітражний керуючий Капля С.В.-свідоцтво № 154 від 19.02.2013

від відповідача: Меланчик М.С. - довіреність № 16/01 від 16.01.2017

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ВТК Відродження" на ухвалу господарського суду Київської області від 16.11.2017 року

у справі № 911/3369/17 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ВТК

Відродження"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія"

про стягнення 21 869,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.11.2017 року у справі № 911/3369/17 позовну заяву ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" до ТОВ „Експансія" про стягнення 21 869,73 грн. з доданими до неї документами повернуто позивачу без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 16.11.2017 року повністю та направити справу на розгляд до місцевого господарського суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 05.12.2017 року вищевказаною колегією суддів зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.12.2017 року за участю повноважних представників сторін.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 19.12.2017 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, ухвалу господарського суду Київської області від 16.11.2017 року скасувати, а справу передати на розгляд до господарського суду Київської області.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог скаржника щодо скасування оскаржуваної ухвали не заперечувала, проте просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача, відтак відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

19.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Київської області від 16.11.2017 року - скасуванню з передачею справи на розгляд до місцевого суду, виходячи з наступного.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI „Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" в особі ліквідатора Каплі С.В. звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ „Експансія" про стягнення 21 869,73 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків по оплаті поставленого товару за наступними договорами: Договір поставки від 22.03.2013 року № 82, Договір поставки від 22.03.2013 року № 105, Договір поставки від 22.03.2013 року № 112, Договір поставки від 22.03.2013 року № 585 та Договір поставки від 22.03.2013 року № 1507-рв.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22.03.2013 року між ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" (надалі - Постачальник, Позивач) та ТОВ „Експансія" (надалі - Покупець, Відповідач) укладено договір поставки № 82.

Відповідно до п. 1 Договору поставки № 82 від 22.03.2013 року, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити Товар відповідно до умов Договору. Товар поставляється в асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами договору в Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору. Кількість товару та асортимент конкретної партії вказується в Замовленні, узгодженому сторонами у встановленому цим договором порядку.

На виконання умов вказаного договору Постачальник поставив ТОВ „Експансія" товар - „стопка Serenade 65 мл." на загальну суму 2 520,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № РН-0000007 від 29.03.2013 року.

В межах дії даного договору позивач також поставив відповідачу наступний товар - „келих „срібні струни" на загальну суму 532,80 грн. (з ПДВ).

Крім того, 22.03.2013 року між ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" та ТОВ „Експансія" укладено договір поставки № 105.

За цим договором позивачем здійснено наступні поставки:

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000008 від 29.03.2013 року - товар „стопка Serenade 65 мл." па загальну суму 2 520,00 грн. (з ПДВ);

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000067 від 30.05.2013 року - товар „келих „срібні струни" на загальну суму 710,39 грн. (з ПДВ).

Також 22.03.2013 року між ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" та ТОВ „Експансія" укладено договір поставки № 112.

За цим Договором здійснено наступні поставки:

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000006 від 29.03.2013 року - товар „стопка Serenade 65 мл." на загальну суму 1 512,00 грн. (з ПДВ);

відповідно до видаткової накладної № РН-0000012 від 29.03.2013 року - товар „стопка Serenade 65 мл." на загальну суму 2 520.00 грн. (з ПДВ);

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000065 від 30.05.2013 року - товар „келих „срібні струни" на загальну суму 532,80 грн. (з ГІДВ);

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000068 від 30.05.2013 року - товар „келих „срібні струни" на загальну суму 710,39 грн. (з ПДВ).

22.03.2013 року між тими ж сторонами укладено Договір поставки № 585, в межах якого позивачем поставлено товар, що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000010 від 29.03.2013 року на суму 3 192,00 грн. (з ПДВ) та № РН-0000070 від 30.05.2013 року па суму 887,99 грн. (з ПДВ).

Того ж дня між ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" та ТОВ „Експансія" укладено договір поставки № 1507-рв.

Під час дії даного Договору позивачем поставлено товар за такими видатковими накладними:

- № РН-0000009 від 29.03.2013 року на суму 2 520,00 грн. з ПДВ;

- № РН-0000069 від 30.05.2013 року на суму 532,80 грн. з ПДВ.

В той же час, як зазначає позивач, в межах дії Договору поставки № 127 від 22.03.2013 року останнім поставлено товар за видатковими накладними № РН-0000011 від 29.03.2013 року та № РН-0000071 від 30.05.2013 року.

За твердженням скаржника, відповідно до умов вищевказаних договорів поставки, позивачем було відпущено відповідачу готову продукцію, а саме скловироби на суму 21 869,73 грн.

Апелянт вказує, що строк виконання зобов'язання за вказаними вище договорами поставки настав, однак оплату за придбану продукцію ТОВ „Експансія" не проведено, з огляду на що загальна сума відпущеної та неоплаченої продукції станом на 29.09.2017 року становить 21 869,73 грн.

Із заяви вбачається, що оскільки всі вищевказані договори поставки укладенні між однаковими сторонами, а саме ТОВ „Компанія „ВТК Відродження" та ТОВ „Експансія", дані договори містять однаковий предмет, положення та умови поставки, з метою економії процесуального часу та матеріальних ресурсів позивача, останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права за вказаними договорами поставки саме з однією позовною заявою.

Разом з тим, ухвалою господарського суду Київської області від 16.11.2017 року вказану заяву повернуто без розгляду, оскільки, на думку суду, сумісний розгляд вимог за різними договорами може суттєво утруднити вирішення спору у справі.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у з в'язку з їх передчасністю з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Згідно з п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди, тощо). Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Отже, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права.

Дозволяється об'єднувати вимоги, пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. Отже, можна об'єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами. Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві не лише вимоги до одного відповідача, а й вимоги до кількох відповідачів за умови, що ці вимоги пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Право об'єднати вимоги в одній позовній заяві надається позивачу, а також третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, і відповідачу, який подає зустрічний позов.

Об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин. (Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 07.12.2017 року у справі № 910/11360/17 та від 12.12.2017 року у справі № 910/13729/17).

В той же час, посилаючись в оскаржуваній ухвалі на порушення правил об'єднання вимог, господарським судом першої інстанції не обґрунтовано, чим саме розгляд заявлених вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та утруднить вирішення спору.

Відсутність належного обґрунтування, в чому ж саме полягають перешкоди для з'ясування прав і взаємовідносин сторін та суттєве утруднення вирішення спору, про які зазначено в ухвалі, свідчить також про порушення судом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства України, адже право на справедливий суд, передбачене нею, це зокрема, і право на обґрунтоване рішення. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ „Гірвісаарі проти Фінляндії").

Обов'язок суду мотивувати судове рішення також спрямований на втілення принципу верховенства права, а саме підтримання довіри громадян до суду. Вмотивованість судового рішення демонструє сторонам те, що вони були почуті, забезпечує публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення ЄСПЛ „Серявін та інші проти України"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Зрештою вимога щодо вмотивованості судового рішення є важливим елементом "належної" (справедливої) судової процедури, як вона трактується ЄСПЛ.

Разом з тим, з матеріалів справи, а саме з наявних у ній договорів поставки вбачається, що вони укладені позивачем з одним покупцем - відповідачем, зазначені договори є ідентичними за предметом (Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити Товар відповідно до умов Договору. Товар поставляється в асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами договору в Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору), містять однакові умови постачання, оплати, відповідальність сторін та місця вирішення спору.

Тобто, джерелом і підставами виникнення спірних правовідносин сторін є господарські договори, кожен із яких містить однаковий суб'єктний склад, породжує однакові взаємні права та обов'язки, що обумовлено предметом їх регулювання. До того ж Позивач об'єднав вимоги, які виникли з однакових підстав та пов'язані між собою одними доказами, всі вимоги у даній справі пов'язані між собою однією підставою виникнення - порушення Відповідачем, обов'язку щодо здійснення оплати за поставлені скловироби згідно укладених сторонами договорів.

Таким чином, викладені у позовній заяві обставини та додані до позову докази свідчать про те, що дані вимоги зв'язані між собою підставами виникнення, а сумісний розгляд цих вимог не перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, не утруднить вирішення спору та не потребує дослідження різних по своїй суті доказів та встановлення обставин, які не пов'язані між собою.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав відповідним обставинам справи належної правової оцінки, не зазначив яким чином об'єднання цих вимог суттєвим чином ускладнить вирішення справи по суті чи перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, чим припустився порушень норм процесуального права щодо повного, всебічного та об'єктивного дослідження фактичних обставин справи на підставі наявних у справі доказів, а відтак дійшов необґрунтованих висновків про повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), з огляду на що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 273, 275, 280, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ВТК Відродження" на ухвалу господарського суду Київської області від 16.11.2017 року у справі № 911/3369/17 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 16.11.2017 року у справі № 911/3369/17 скасувати.

3. Справу № 911/3369/17 передати до господарського суду Київської області для розгляду по суті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ВТК Відродження" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія" про стягнення 21 869,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 26.12.2017 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

С.В. Сотніков