РІШЕННЯ

21 грудня 2017 року м. Чернігів справа № 927/505/17
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді В. В. Шморгуна, розглянувши матеріали справи:

Позивач: Фізична особа - підприємець Демченко Олег Васильович,

іден. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1

Відповідач: Фізична особа - підприємець Шкамарда Оксана Олексіївна,

іден. номер НОМЕР_2, АДРЕСА_2

Предмет спору: про стягнення 3295,38 грн

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Миланич А.М. - адвокат.

від відповідача: ФОП Шкамарда О. О.,

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою - підприємцем Демченком Олегом Васильовичем подано позов до Фізичної особи - підприємця Шкамарди Оксани Олексіївни, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 3295,38 грн, з яких 2543,45 грн заборгованості за невиконання зобов'язань за договором від 04.08.2016, 433,00 грн пені, 46,78 грн - 3% річних та 272,15 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором від 04.08.2016 виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар у розмірі 2543,45 грн. За порушення виконання умов договору позивачем нараховано 433,00 грн пені, 46,78 грн - 3% річних та 272,15 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2017 позовну заяву прийнято суддею Кушніром І.Г. та порушено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.07.2017 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, та зупинено провадження у справі до отримання результатів експертизи.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області №02-01/36/17 від 14.11.2017, у зв'язку з призначенням судді Кушніра І.В. суддею Верховного Суду України згідно з Указом Президента України №357/2017 від 10.11.2017, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/505/17.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області для розгляду справи визначено суддю Шморгуна В.В.

Ухвалою господарського суду від 17.11.2017 справу №927/505/17 прийнято до розгляду, поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 07.12.2017.

Ухвалою господарського суду від 07.12.2017 відкладено розгляд справи на 19.12.2017.

У судовому засіданні 19.12.2017 представником позивача подано суду нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_4 щодо обставин поставки товару відповідачу.

Ухвалою господарського суду від 19.12.2017 відкладено розгляд справи на 21.12.2017 та у зв'язку з наявністю у суду сумніву щодо достовірності та повноти показань свідка, викликано у судове засідання для допиту у якості свідка ОСОБА_4.

У судове засідання з'явились уповноважений представник позивача та відповідач.

Як вважає позивач, підтвердженням поставки товару згідно з видатковою накладною №СП-0014269 від 06.10.2016 також є показання свідка ОСОБА_4, який безпосередньо здійснював поставку цього товару, зокрема, нотаріально засвідчена заява щодо обставин поставки, подана у судовому засіданні 19.12.2017.

У судовому засіданні 19.12.2017 представник позивача пояснив, що між сторонами було укладено лише один договір на одну поставку товару, інших взаємовідносин між сторонами не було, про поставку товару ФОП Демченко О.В. домовлявся з ФОП Шкамардою О.О. телефоном, а товар був поставлений ОСОБА_4 Доказів того, хто саме отримував товар, сама гр. Шкамарда О.О. чи хтось інший не надав. Пояснень чи доказів щодо обставин перемовин про поставку товарів, заповнення та підписання договору і накладної на поставку товару також не надав.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх відзиві на позов та письмових поясненнях відповідач заперечує проти отримання товару згідно з видатковою накладною №СП-0014269 від 06.10.2016, оскільки підпис на договорі від 04.08.2016 та на цій видатковій накладній поставлений не нею, а іншою особою, що підтверджується висновком експерта. Як зазначає відповідач, інших доказів на отримання нею товару, позивачем не надано.

У судовому засіданні відповідач пояснила, що товар, який поставляється у магазин, приймається тільки нею особисто, а жодних довіреностей на ім'я інших осіб нею не видавалося.

Як пояснила відповідач, жінка на ім'я ОСОБА_5 нетривалий час проходила стажування в цьому магазині, але після стажування прийнята на роботу не була. Жодних повноважень на прийняття та реалізацію товару, та відповідно підписання необхідних на це документів, у неї не було.

У якості доказу на підтвердження поставки товару відповідачу згідно з видатковою накладною від 06.10.2016 №СП-0014269 позивачем надано нотаріально посвідчену заяву від 19.12.2017 свідка ОСОБА_4, який безпосередньо здійснював поставку товару у магазин. У поданій заяві ОСОБА_4 повідомляє, що він, перебуваючи у цивільно-правових відносинах з Фізичною особою-підприємцем О.В. Демченко згідно з укладеним між ними договором про виконання разових робіт з експедування та доставки товарів, 06.10.2016 особисто на виконання умов договору поставив товар ФОП Шкамарді О.О. за адресою: м. Чернігів, вул. Гонча (колишня Горького), 82 (Магазин «Продукти») відповідно до видаткової накладної на суму 2543,45 грн, який ФОП Шкамарда О.О. в цей день і отримала. Також у цій заяві ОСОБА_4 підтверджує факт отримання ФОП Шкамардою О.О. товару згідно з видатковою накладною №СП-0014269 від 06.10.2016.

У судовому засіданні 21.12.2017 допитано свідка ОСОБА_4, якого перед допитом попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Свідок ОСОБА_4 повідомив, що протягом півтора місяця раз на тиждень він привозив товар від ФОП Демченка Олега Васильовича у магазин «Продукти», який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Гонча, 82. Товар приймала жінка на ім'я ОСОБА_5, у тому числі і товар, який був поставлений свідком від позивача у цей магазин 06.10.2016 згідно з видатковою накладною №СП-0014269 від 06.10.2016. Прізвища цієї жінки та ким вона працювала у магазині свідок не знає, а повноважень на отримання нею товару він не перевіряв. Як пояснив свідок, видаткові накладні підписувались не у його присутності, а в іншому приміщенні, тому сказати, хто саме підписував видаткові накладні на товар, він не може. Особисто Шкамарду О.О. свідок ОСОБА_4 ніколи не бачив, а побачив її лише у цьому судовому засіданні та підтвердив, що товар саме їй не передавався.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані представниками сторін докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано договір від 04.08.2016 (далі - Договір), укладений між Фізичною особою-підприємцем Демченком Олегом Васильовичем (далі - Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Шкамардою Оксаною Олексіївною (далі - Покупець) (а.с. 17).

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує продукти харчування (далі - Товар) на умовах Договору.

Загальна кількість товару по даному договору - згідно накладних (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору поставка Товару здійснюється транспортом Продавця.

Загальна сума договору визначається згідно накладних (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору оплата поставленого Товару проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Покупець зобов'язується перерахувати кошти не пізніше 7 календарних днів з моменту отримання товару.

Згідно з видатковою накладною від 06.10.2016 №СП-0014269 позивачем відвантажено Фізичній особі - підприємцю Шкамарді Оксані Олексіївні товар на загальну суму 2543,45 грн за адресою: м. Чернігів, вул. Горького, 82, магазин Продукти (а.с. 18).

Жодної інформації, що товар, вказаний у видатковій накладній від 06.10.2016 №СП-0014269, був поставлений саме на виконання умов договору від 04.08.2016, вказана накладна не містить.

Договір від 04.08.2016 та накладна від 06.10.2016 №СП-0014269 підписані від імені Фізичної особи - підприємця Демченка О.В. та Фізичної особи - підприємця Шкамарди О.О.

13.02.2017 позивачем відповідачу направлено претензію №1/02 від 12.02.2017 про сплату заборгованості за договором від 04.08.2016 на суму 2543,45 грн, яка повернулась неврученою з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 33, 19-20).

Оскільки відповідач за товар, поставлений згідно з видатковою накладною від 06.10.2016 №СП-0014269, на суму 2543,45 грн не розрахувався, позивачем нараховано 433,00 грн пені, 46,78 грн - 3% річних та 272,15 грн інфляційних втрат.

На виконання ухвали суду від 17.07.2017 Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судово-почеркознавчу експертизу, про що надано висновок №3628-3630/17-24 від 08.11.2017 (а.с. 108-113), відповідно до якого:

- підписи від імені Шкамарди О.О. у договорі №б/н від 04.08.2016 (а.с. 17), у накладній №СП-0014269 від 06.10.2016 (а.с. 18) виконано рукописним способом пастами кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та без застосування технічних засобів;

- підпис від імені Шкамарди О.О. у договорі №б/н від 04.08.2016 (а.с. 17) виконаний не Шкамардою Оксаною Олексіївною, а іншою особою;

- підпис від імені Шкамарди О.О. у накладній №СП-0014269 від 06.10.2016 (а.с. 18) виконаний не Шкамардою Оксаною Олексіївною, а іншою особою.

Доказів на підтвердження надання відповідачем повноважень на приймання товару та підписання видаткової накладної №СП-0014269 від 06.10.2016 іншій особі позивачем не надано, натомість відповідач заперечила проти надання таких повноважень іншій особі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У якості доказів поставки товару відповідачу позивачем надано видаткову накладну №СП-0014269 від 06.10.2016 на суму 2543,45 грн, проте, як зазначено у висновку Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3628-3630/17-24 від 08.11.2017 за наслідками проведення судово-почеркознавчої експертизи, підпис від імені Шкамарди О.О. у цій накладній виконаний не Шкамардою Оксаною Олексіївною, а іншою особою.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, між сторонами було укладено лише один договір і лише на одну поставку товару, інших взаємовідносин між сторонами не було, про поставку товару ФОП Демченко О.В. домовлявся з ФОП Шкамардою О.О. телефоном, а товар був поставлений ОСОБА_4

Натомість, свідок ОСОБА_4 повідомив, що товар поставлявся у магазин «Продукти», який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Гонча, 82 (що належить ФОП Шкамарді О.О.), неодноразово - приблизно протягом півтора місяця раз на тиждень.

Тобто, з наданих свідком ОСОБА_4 показань вбачається, що позивачем у вказаний магазин здійснювалась не одна поставка, а були ще інші взаємовідносини та поставки, а відтак і відповідні оплати за товар, що суперечить поясненням, наданим представником позивача.

Пояснень чи доказів щодо обставин перемовин про поставку товарів, заповнення та підписання договору і накладної на поставку товару позивач не надав.

Будь-яких доказів наявності інших господарських операцій (поставок та відповідних оплат) між сторонами позивачем не надано.

Доказів наявності будь-яких розмов між сторонами, у тому числі по телефону, і взагалі щодо факту знайомства між сторонами, позивачем також не надано.

Доказів того, хто саме отримував товар, особисто гр. Шкамарда О.О. чи хтось інший, позивач не надав.

Крім того, свідок ОСОБА_4 стверджує, що Шкамарда О.О. особисто товар не приймала, а це робила жінка на ім'я ОСОБА_5. Також не може він підтвердити і те, що видаткову накладну підписала Шкамарда О.О., оскільки це робилось не у його присутності.

Як пояснила відповідач, жінка на ім'я ОСОБА_5 нетривалий час проходила стажування в цьому магазині, але після стажування прийнята на роботу не була. Жодних повноважень на прийняття та реалізацію товару, та відповідно підписання необхідних на це документів, у неї не було.

Доказів іншого суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 Цивільного кодексу України законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» настання передбачених статтею 241 Цивільного кодексу України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Будь-яких доказів на підтвердження схвалення Фізичною особою - підприємцем Шкамардою Оксаною Олексіївною правочину щодо поставки товару (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо) позивачем суду не надано і як вже зазначалось судом, позивачем також не надано жодних доказів щодо існування відповідних перемовин між сторонами, інших господарських операцій, та взагалі факту знайомства між ними тощо.

Одночасно суд відзначає, що виявлення та дослідження шахрайства у взаємовідносинах сторін не входить до компетенції господарського суду, а є прерогативою кримінальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Доказів на підтвердження здійснення Фізичною особою - підприємцем Демченком Олегом Васильовичем інших поставок товару Фізичній особі-підприємцю Шкамарді Оксані Олексіївні, які повинні відображатись (обліковуватись) у відповідних документах, а саме договорах, видаткових накладних, платіжних документах тощо суду не надано.

Враховуючи наявність протиріч у показаннях свідка та поясненнях, наданих представником позивача, ненадання документів, які підтверджують обставини щодо здійснення інших поставок відповідачу, тощо у суду викликає сумнів достовірність як пояснень позивача, так і показань свідка ОСОБА_4

За наведених обставин, а також враховуючи висновок експерта, суд доходить висновку, що надані позивачем докази щодо поставки Фізичною особою - підприємцем Демченком Олегом Васильовичем товару саме Фізичній особі - підприємцю Шкамарді Оксані Олексіївні та отримання нею цього товару не є достатніми та достовірними, а відтак вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 2543,45 грн задоволенню не підлягають.

У зв'язку з наведеним не підлягають і задоволенню вимоги про стягнення з відповідача 433,00 грн пені, 46,78 грн - 3% річних та 272,15 грн інфляційних втрат, нарахованих на таку заборгованість.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані позивачем матеріали, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності у судовому процесі, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Інші пояснення позивача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у позові відмовлено, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн стягненню з відповідача не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, за проведення у справі судово-почеркознавчої експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз відповідачу був виставлений рахунок №5888 від 26.07.2017 на суму 3564,00 грн. Після проведення експертизи складено акт здачі-приймання висновку судово-почеркознавчої експертизи від 08.11.2017, у якому зазначено, що наперед сплачено 3564,00 грн, при цьому не зазначено ким саме сплачено ці кошти, особисто ФОП Шкамардою О.О. або іншою особою.

Відповідно положень ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 77 Господарського процесуального кодексу України унормовує, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальними правилами діючого фінансового законодавства підтвердженням здійснення оплати за товар (роботи, послуги) є розрахунковий або платіжний документ на паперовому носії або в електронній формі (платіжна вимога, платіжне доручення, квитанція, фіскальний чек, банківська виписка по рахунку тощо), на підставі яких перераховуються грошові кошти і які підтверджують здійснення операцій з використанням платіжної системи, у тому числі готівкових коштів, та містять у собі інформацію про суму операції, дату, інші встановлені формою документа реквізити.

Будь-яких з наведених документів, що підтверджують проведення оплати за експертизу Фізичною особою - підприємцем Шкамардою О.О., і саме нею, під час розгляду справи суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що Фізичною особою-підприємцем Шкамардою Оксаною Олексіївною не надано належних і допустимих доказів на підтвердження понесених саме нею судових витрат на проведення експертизи у розмірі 3564,00 грн, а тому такі витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86-89, 98, 104, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.12.2017.

Суддя В.В. Шморгун