РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/18854/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ельдорадо»

До Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

Про визнання договору недійсним

Суддя Пінчук В.І.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Кобець О.В. - предст.

Рішення прийняте 07.12.2017 р., оскільки у судовому засіданні 23.11.2017 р. оголошувалась перерва.

Обставини справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ельдорадо» звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору №28/10-КЛ від 09.10.2014 р., що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ельдорадо» та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський».

29.11.2017 р. через канцелярію суду представником позивача подане клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ «Потнеф Ентерпрайзіс Лімітед».

Суд у задоволенні зазначеного клопотання відмовляє, оскільки рішення суду ніяким чином не може вплинути на права та обов'язки зазначеного підприємства.

23.11.2017 р. через відділ діловодства суду представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд,-

В С Т А Н О В И В:

09.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ельдорадо» та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» був укладений кредитний договір №28/10-КЛ від 09.10.2014 р.

Відповідно до умов вказаного договору банк (відповідач) зобов'язався надати позичальнику (позивачу) кредит у розмірі 30000000,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути його в повному обсязі в порядку та у строки передбачені договором.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що кредит надається позичальнику у вигляді відновлювальної, відкличної кредитної лінії в межах ліміту кредитування строком на 36 місяців.

Щомісяця не пізніше останнього банківського дня позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом за попередній календарний місяць в розмірі 30% річних. (п. 1.3 договору)

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами неодноразово були укладені ряд договорів про внесення до нього змін, що є його невід'ємними частинами.

Зокрема станом на 04.02.2015 р. відповідно до договору про внесення змін №6 від 04.02.2015 р. сума кредитного ліміту за спірним договором складала 160000000,00 грн.

Позивач вказує, що зазначена сума є значною та в багато разів перевищує розмір статутного капіталу та загальний обсяг майна позивача.

В обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний кредитний договір №28/10-КЛ від 09.10.2014 р. є недійсним у зв'язку із тим, що був укладений за відсутності погодження засновником ТОВ «Лізингова компанія «Ельдорадо» таких дій.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник ) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства ( ч.3 ст. 237 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Як встановлено судом, згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Лізингова компанія «Ельдорадо» № 18-12 від 12.12.2014 р. згода на укладання кредитного договору №28/10-КЛ від 09.10.2014 р., внесення до нього змін та надання генеральному директору даних повноважень на вчинення подібного правочину, надавалась з боку засновників товариства.

Крім того, позивач пропустив строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України.

Спірний договір підписаний сторонами 09.10.2014 р., натомість позивач звернувся до суду лише 27.10.2017 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 33, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 10.01.2018 р.

Суддя В.І.Пінчук