РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017Справа №910/19668/17

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 6 525, 14 грн.

Представники сторін:

від позивача:Чайковська Л.Б. - представник
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 16 032, 86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19668/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.11.2017 за участю представників сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 06.12.2017 у зв'язку з неявкою відповідача.

20.11.2017 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро України з інформацією на виконання вимог ухвали суду від 09.11.2017.

У судовому засіданні 06.12.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача заперечив проти них. В судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2017.

Позивачем у судовому засіданні 17.11.2017 подане клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому останній просив суд стягнути з відповідача відшкодування в порядку регресу у розмірі 6 525, 14 коп.

Подане клопотання мотивоване, тим що позивачем було складено визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що становить 8 525, 14 грн., а також враховано франшизу за полісом АК 1956837, яка становить 2 000, 00 грн. таким чином, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просить стягнути з відповідача 6 525, 14 грн.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на викладене, суд визнав подане клопотання таким, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим прийняв його до розгляду.

У судовому засіданні 13.12.2017 представник позивача надав суду додаткові пояснення по суті позову, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, а також надав заперечення на відзив для долучення до матеріалів справи.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" обґрунтовані тим, що останнім було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля "Fiat Doblo", державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля "Hyundai Sonata" державний номер НОМЕР_2 застрахованого у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1956837 та зважаючи на те, що водія "Hyundai Sonata" державний номер НОМЕР_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, позивач просить стягнути з відповідача шкоду в розмірі 6 525, 14 грн. завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

З відзиву поданого 06.12.2016 вбачається, що відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує, вважаючи, що справедливим розміром відшкодування є сума 4 460, 65 грн.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № УБ 1168368, згідно з яким об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зокрема, автомобілем "Fiat Doblo", державний номер НОМЕР_1.

Вигодонабувачем за даним договором є: ОСОБА_2.

Строк дії договору з 13.08.2016 по 12.08.2017.

21.02.2017 о 16:30 год. в м. Харкові по Харківській набережній сталося ДТП за участю страхового автомобіля "Fiat Doblo", державний номер НОМЕР_1 та автомобіля "Hyundai Sonata" державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталося в результаті порушення водієм "Hyundai Sonata" державний номер НОМЕР_2 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Викладене вище підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 у справі № 640/3577/17 відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Як вбачається наявної в матеріалах справи ремонтної калькуляції № 2236 від 13.03.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля"Fiat Doblo", державний номер НОМЕР_1 складає 16 542, 86 грн.

13.03.2017 позивачем складено страховий акт № СТО-17-2236/1 та розрахунок страхового відшкодування від 13.03.2017, згідно якого виплата страхового відшкодування складає 16 032, 86 грн.

Крім того, як вбачається з наданого позивачем висновку вартості відновлювального ремонту зі зносом або без врахування зносу № НОМЕР_1 від 13.03.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 8 525,14 грн.

На підставі вказаного страхового акту та розрахунку страхового відшкодування страховик, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування страхувальнику в сумі 16 032, 86 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 14454 від 16.03.2017, що міститься в матеріалах справи.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 19.07.2017 направлено на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № 09-06-08/6831, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 3-303гс15.

Таким чином, суд зазначає, що до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вина особи, яка керувала транспортним засобом "Hyundai Sonata" державний номер НОМЕР_2 встановлена у судовому порядку постановою Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 у справі № 640/3577/17 відповідно до якої водія вказаного транспортного засобу - ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах;

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Таким чином, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації автомобіля "Hyundai Sonata" державний номер НОМЕР_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" за полісом № АК/1956837, передбачено, що франшиза за вказаним полісом становить 2 000, 00 грн.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Разом з тим, як встановлено судом, вартість страхового відшкодування власнику автомобіля "Fiat Doblo", державний номер НОМЕР_1 було сплачено Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною 2 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Суд звертає увагу, що Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №3-50гс15, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України; а також в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2016 року у справі №910/6190/15-г, від 02.02.2016 року у справі №910/13155/15, від 02.02.2016 року у справі №910/25250/15, від 03.02.2016 року у справі №910/15485/15, від 04.02.2016 року у справі №910/14599/15.

Таким чином, суд приходить до висновку, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 23 серпня 2011 року у справі № 42/92.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі № 3-38гс12, яка відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається із відзиву відповідача, останній вважає, що відшкодуванню підлягає заборгованість в сумі 4 460, 65 коп., посилаючись на Консультації № 65-R/35/0 від 16.11.2017 складені аварійним комісаром ОСОБА_4, які були прийняті для розрахунку ремонтної калькуляції № 2236 від 13.03.2017 відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 16 542, 86 грн., отже, за підрахунками відповідача, вартість деталей зі зносом становить: 9 735, 80 грн., (вартість змінюваних деталей, відповідно до калькуляції) - 70% (коефіцієнт фізичного зносу) = 2 920, 74 грн.

Таким чином за переконанням відповідача, розрахунок страхового відшкодування виглядає наступним чином: 2 920, 74 (вартість деталей зі зносом) + 1 673, 33 грн. (вартість робіт) + 2 376,58 (вартість матеріалів) - 2 000, 00 грн. (франшиза) - 510, 00 грн. (франшиза відповідно до договору КАСКО) = 4 460, 65.

Проте, суд зазначає, що надані відповідачем розрахунки не відповідають дійсності, адже, останнім при визначенні вартості відновлювального ремонту транспортного засобу безпосередня вартість відновлюваного ремонту не була збільшена на суму податку на додану вартість, а відтак, вказані розрахунки не беруться судом до уваги.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" щодо відшкодування шкоди з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, яка складає 8 525,14 грн., а також за вирахуванням франшизи за полісом АК № 1956837, яка становить 2 000, 00 грн., а тому відшкодуванню підлягає сума в розмірі 6 525, 14 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) 6 525 (шість тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн. 14 коп. - страхового відшкодування та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 18.12.2017

Суддя Д.О. Баранов