номер провадження справи 32/126/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2017 Справа № 908/2026/17

За позовом Громадської організації Запорізька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок (70406, Запорізька область, Запорізький район, с.Відрадне, база мисливсько-рибальська)

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради (70403, Запорізька область, Запорізький район, с. Августинівка, вул. Комсомольська, буд. 52)

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

Суддя Колодій Н.А.

За участю представників:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 01-48/1391 від 21.11.17);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: адмінбудівлю будинок єгеря (Літ. А-2) мисливсько-рибальської бази, площею 51,6 кв.м., що розташована у с. Відрадне, Запорізької району, Запорозької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.10.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2026/17, судове засідання призначено на 22.11.2017р. Ухвалою суду від 22.11.2017р. на підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду спору у справі продовжено на пятнадцять днів - до 26.12.2017р. У судовому засіданні 22.11.2017р. оголошено перерву до 20.12.2017р.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 р. № 2147-VIII внесено зміни до Господарського процесуальної кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017р.

Згідно з п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що суд перейшов до розгляду справи по суті за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла станом на день надходження позову до суду, суд вважає за необхідне повідомити сторони про перехід розгляду справи до норм чинного Господарського процесуального кодексу України зі стадії розгляду справи по суті.

20.12.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач користується добросовісно, відкрито, безперервно, на протязі більш 10 років об'єктом нерухомості - адмінбудівлею - будинком єгеря (літ. А-2) мисливсько-рибальської бази, площею 51,6 кв.м., що розташована у с. Відрадне, Запорізького району, Запорізької області. Адмінбудівля - будинок єгеря (літ. А-2) був побудований у 1988 році, згідно даних технічного паспорту на мисливсько-рибальську базу, який складений за результатами проведеної технічної інвентаризації Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 30 квітня 2014 року. Відповідно даних Технічного паспорту на вищезазначену мисливсько-рибальську базу, адмінбудівля - будинок єгеря (літ. А-2) не є самовільно збудованою. Будинок єгеря, розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :07:001:0003, яка перебуває у постійному користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП № 001801 від 09 листопада 2000 року. Також дані відомості підтверджуються Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.03.2017, номер витягу НВ-017. Позивач, більш десяти років здійснює утримання адмінбудівлі - будинку єгеря (літ. А-2). При цьому добросовісно сплачуючи земельний податок, обґрунтуванням цього свідчать платіжні доручення, що додаються до матеріалів справи. У звязку з зазначеним, на підставі с. 344 ЦК України, просить позов задовольнити та визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: адмінбудівлю будинок єгеря (Літ-А-2) мисливсько-рибальської бази, площею 51,6 кв.м., що розташована у с. Відрадне, Запорізької району, Запорозької області.

Відповідач проти позову заперечив, про що зазначив у своєму відзиві на позовну заву. Вважає, що з поданих позивачем доказів не можливо встановити дату з якої необхідно обраховувати 10-річний строк, необхідний для виникнення права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, також позивачем не наведено на підставі чого він володіє об'єктами нерухомості, які є предметом позову. Крім того, з матеріалів позовної заяви неможливо встановити чи набув будинок єгеря статусу нерухомого майна. Просить у задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі Статутом Громадської організації Запорізька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок, зареєстрованого Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 26.03.1997р. № 191, Громадська організація Запорізька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок громадське обєднання, створене громадянами України на добровільних засадах і єдності їх інтересів, є правонаступником Запорізької районної організації Українського товариства мисливців та рибалок.

Відповідно до п. 1.3, п. 1.7 Статуту організація має відокремлено майно та самостійний баланс, свою печатку, кутовий штамп, рахунок в установі банку тощо. Організація має право набувати майнові та особисті немайнові права, а також є стороною в судах загальної юрисдикції та юрисдикційних органах інших держав.

На виконання розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 02.11.2000р. № 562, Громадській організації Запорізька районна організація Українського товариства мисливців та рибалок видано Державний акт на право постійного користування землею для організації Відраднівської мисливсько-рибальської бази. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 897 від 09.11.2000р. Кадастровий номер земельної ділянки :07:001:003.

Як зазначив позивача, на земельній ділянці, кадастровий номер :07:001:003, розташована Адмінбудівля будинок єгеря (літ. А-2). Даний обєкт нерухомості побудований у 1988 році. Згідно даних Технічного паспорту на мисливсько-рибальську базу, який складений за результатами проведеної технічної інвентаризації Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.04.2014р., адмінбудівля - будинок єгеря (літ. А-2), не є самовільно збудованою. Позивач користується добросовісно, відкрито, безперервно, на протязі більш 10 років адмінбудівлею - будинком єгеря (літ. А- 2) мисливсько-рибальської бази, площею 51,6 кв.м., що розташована у с. Відрадне, Запорізького району, Запорізької області та сплачує земельний податок, Таким чином, на думку позивача, він має право на визнання за собою право власності на даний об'єкт за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей (ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13).

Як зазначено позивачем, спірне майно розташоване на земельній ділянці (кадастровий номер :07:001:0003) за цільовим призначенням: землі лісогосподарського призначення, якої користується позивач на підставі Державного акту на право постійного користування землею. У відповідності до Витягу з державного земельного кадастру зазначена земельна ділянка перебуває у державній власності. Однак Державний акт виданий на право постійного користування землею, таким чином позивач мас тільки право користування зазначеною земельною ділянкою, а не володіє нею, як власник. Власником землі є держава. Тобто, позивачем не наведено на підставі чого він володіє об'єктами нерухомості, які є предметом позову.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Відповідно до ст. 57 Земельного кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Положення п. 1 ст. 33 Лісового кодексу України передбачають, що сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припиняють права користування ними.

Отже, сільська рада не має повноважень щодо розпорядження землями за межами населених пунктів та нерухомим майном розташованим на них. Зазначені землі перебувають у державній власності.

Відповідно абз. 2 п. 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Відповідачем у категорії спорів про визнання права власності за набувальною давністю має бути попередній власник майна, проте ОСОБА_1 сільська рада не є власником спірного майна. Доказів, що власником спірного об'єкта нерухомості є інша особа або відомостей про особу, що вважає себе власником спірного майна, позивачем не надано. Зі змісту позовної заяви та долучених доказів, випливає, що позивач не вчиняв дій щодо встановлення фактичного власника майна або його правонаступника.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В силу ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Так, для правильного вирішення спору у даній справі, необхідно з'ясувати наступне: - обєкт побудований з дотриманням норм чинного на момент будівництва законодавства, - обєкт введено в експлуатацію; - чи не відноситься даний об'єкт до самочинного будівництва; - кому на праві власності належить спірний об'єкт та на якій правовій підставі; - наявність правовстановлюючих документів на спірний обєкт.

В якості доказів, що Адмінбудівля будинок єгеря не є самочинно збудованою позивачем надано копії Інвентаризаційної справи № 548, в том числі технічних паспорт, який складено за результатами проведеної технічної інвентаризації Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.04.2014р.

Згідно п. 1.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001р., інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; - установлення вартості об'єктів.

Технічна інвентаризація проводиться у таких випадках: перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту; перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва; перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділення частки з об'єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об'єднання або виділення частки завершений будівництвом об'єкт приймався в експлуатацію. В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника.

Тобто, наведеною нормою чітко визначений перелік питань з метою вирішення яких проводиться інвентаризації об'єктів нерухомого майна.

Суд дослідивши матеріали Інвентаризаційної справи № 548, надані позивачем, встановив, що матеріали інвентаризації об'єктів нерухомого майна визначають лише фактичну площу, технічний стан та вартість об'єкту нерухомості. Крім того, в одному із документів інвентаризаційної справи, а саме: «Характеристика будівель та споруд за адресою: с. Відрадне, мисливсько-рибальська база» зазначено рік побудови адмінбудівлі літ. А-2 2000р., потім перехреснуто та від руки зазначено «Адмінбудівля будинок єгеря, рік побудови 1988р.».

В обґрунтування виправлення позивачем надано в матеріали справи копію листа № 17 від 25.04.2017р. на імя директора Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації про внесення змін в Технічних паспорт від 30.04.2014р. Інв. справа № 548 відносно року побудови в 1988р., а також зробити дописку «адмінбудівля будинок єгеря». Відповіді на зазначений лист позивачем не надано. А отже, встановити ким були здійснені зазначені виправлення та чи взагалі вони внесені до інвентаризаційної справи, не можливо.

Таким чином, Технічний паспорт не може бути доказом того, що об'єкт нерухомості не є самовільно збудованим.

З наданих позивачем доказів не вбачається, коли саме була побудована Адмінбудівля будинок єгеря літ. А-2, чи збудований цей обєкт відповідно до існуючих на момент його будівництва норм та правил, що він відповідно до вимог законодавства є завершеним будівництвом та не є самочинно збудованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу заявлених вимог.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: адмінбудівлю будинок єгеря (Літ-А-2) мисливсько-рибальської бази, площею 51,6 кв.м., що розташована у с. Відрадне Запорізької району Запорозької області задоволенню не підлягають.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

При розгляді даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 сільська рада не є власником спірного майна, а отже і не є належним відповідачем у даній справі.

Доказів, що власником спірного об'єкта нерухомості є інша особа або відомостей про особу, що вважає себе власником спірного майна, позивачем не надано. Зі змісту позовної заяви та долучених доказів, випливає, що позивач не вчиняв дій щодо встановлення фактичного власника майна або його правонаступника. Клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем від позивача не надходило.

Оскільки ОСОБА_1 сільська рада не є належним відповідачем у справі, то це є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236 -238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.12.2017р.

Суддя Н.А. Колодій