ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2017 р.Справа № 915/914/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Федорончук Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БГ Банк»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 11.10.2017 (суддя Коваль Ю.М., повний текст складено 17.10.2017)

у справі №915/914/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «БГ Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло»

про стягнення грошових коштів у сумі 91 210, 94 дол. США, - заборгованість за Кредитним договором від 27.12.2010 №30,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» (далі Банк) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло» (далі Товариство) про стягнення коштів в сумі 91 210, 94 доларів США.

Позов обґрунтований тим, що Товариство зобовязане повернути Банку отримані кошти від ТОВ «Юнілодес-Крим» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №30 від 27.12.2010 року. Позивач зазначає, що вказаний Кредитний договір укладений між Банком та ТОВ «Юнілодес-Крим», в подальшому був відступлений Банком на користь відповідача на підставі договору відступлення права вимоги від 12.11.2014, який у подальшому було визнано недійсним у судовому порядку. На дату передачі відповідачу права вимоги до ТОВ «Юнілодес-Крим» за Кредитним договором №30, сума заборгованості складала 91 210,94 доларів США. У звязку з визнанням договору відступлення права вимоги від 12.11.2014, недійсним, позивач вважає, що суму заборгованості ТОВ «Юнілодес-Крим» за Кредитним договором №30 від 27.12.2010 року належить стягнути на користь Банку з Товариства, як одержане останнім майно за недійсним правочином та збережене без достатньої правової підстави, у порядку ст.ст. 216, 1212, 1213 ЦК України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11.10.2017 року (суддя Коваль Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 в іншій справі № 910/2924/15-г, котрою визнано недійсним договір між Банком та Товариством про відступлення право вимоги, вже застосовано до відповідача наслідки недійсності правочину шляхом зобовязання останнього повернути Банку оригінали всіх документів, зазначених в акті прийому-передачі документації. Отже, вимога Банку до Товариства про сплату отриманих останнім грошових коштів у сумі 91 210,94 дол. США від ТОВ «Юнілодекс-Крим» не випливає з положень законодавства щодо реституції за визнаним у судовому порядку недійсним договором про відступлення права вимоги, а тому суд визнав таку вимогу безпідставною.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Банк звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, постанови нове, яким позов задовольнити.

Скаржник вважає, що висновки господарського суду, не відповідають обставинам справи, винесені в результаті неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, а рішення в цілому незаконним та необґрунтованим.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.12.2017.

13.11.2017 до апеляційного суду від Банку надійшло клопотання про проведення судового засідання призначеного на 06.12.2017, в режимі відеоконференції.

13.11.2017 до Одеського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що відповідачем на підставі переданих йому прав вимоги за боргом отримано від Боржника ТОВ «Юнілодекс-Крим» грошову суму для погашення заборгованості за Кредитним договором №30 від 27.12.2010 року, що з урахуванням положень про наслідки недійсності правочинів, встановлені статтями 215, 216, 236 ЦК України, мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача в обсязі погашеної Боржником заборгованості.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.11.2017 задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання 06.12.2017 в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 06.12.2017 представник позивача надала пояснення, в яких підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити останню.

У звязку з неявкою в судове засідання 06.12.2017 представника відповідача, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 26.12.2017.

В судовому засіданні 26.12.2017 представник позивача підтримав пояснення, надані в судовому засіданні 06.12.2017.

Заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія оголосила перерву в судовому засіданні до 27.12.2017.

Крім цього, до апеляційного суду через електрону пошту від позивача надійшли пояснення щодо валюти стягнення заборгованості, в яких останній зазначає, що відповідно до п. 2.13. Кредитного договору № 30, позичальник зобовязується виконувати свої зобовязання за даним Договором із сплати кредиту та відсотків у валюті кредиту. Із урахуванням п. 1.1. Кредитного Договору, валютою виконання зобовязання є Долар США. Крім цього, Банк вважає, що чинне законодавство України не забороняє сторонам у договорі при визначені грошового зобовязання використовувати як грошовий еквівалент іноземну валюту. Отже, стягнення грошової заборгованості за кредитним договором може бути здійснено в іноземній валюті, якщо саме вона надавалася за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Представник позивача 27.12.2017 в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Представник відповідача в судові засідання 06.12.2017, 26.12.2017 та 27.12.2017 не зявився та не скористалися своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлялися належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується штампами канцелярії на зворотній стороні ухвал про призначення справи до розгляду та про відкладення розгляду справи, відправлених йому рекомендаційною кореспонденцією.

Зокрема, надіслана апеляційним судом Товариству поштова кореспонденція разом з ухвалами суду повернута у звязку із закінченням терміну зберігання, проте, колегія суддів вважає, що відповідач повідомлений належним чином про день, час і місце розгляду справи з огляду на таке.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 №01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалами Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та відкладення розгляду апеляційної скарги у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2010 між Банком та ТОВ «Юнілодекс-Крим» (позичальник) було укладено Кредитний договір №30 (про надання відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті), за умовами якого (з урахуванням додатків та договорів №№ 1-3 про внесення змін та доповнень до кредитного договору) Банк зобовязався відкрити позичальнику відновлювану відкличну кредитну лінію в іноземній валюті з загальним лімітом 380 000,00 дол. США, в межах якої за заявою позичальника, викладеною у формі додатку № 1 до договору, надати у користування грошові кошти для поповнення обігових коштів, а позичальник належним чином виконувати свої обовязки за договором, сплачувати Банку за користування кредитними коштами 13 % відсотків річних та повернути кредит у строк до 26.12.2011 або строк, погоджений сторонами у графіку зниження ліміту кредитної лінії , який є додатком № 2 до договору (п.п. 1.1-1.3 кредитного договору).

Умови кредитного договору неодноразово змінювалися сторонами, зокрема, договором від 31.10.2013 № 3 встановлено позичальнику кредитний ліміт у сумі 270 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % відсотків річних та строком повернення до 30.10.2014, згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії.

Із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача випливає, що Банком на виконання зобовязань за кредитним договором надано ТОВ «Юнілодекс-Крим» за заявкою останнього кредит у сумі 380 000,00 дол. США шляхом перерахування суми кредиту на рахунок позичальника, проте останнім неналежно виконувалися свої зобовязання щодо своєчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів, унаслідок чого станом на 12.11.2014 утворилася заборгованість у сумі 91 210,94 дол. США.

12.11.2014 між Банком (первісним кредитором) та Товариством (новим кредитором) укладено договір від 12.11.2014 про відступлення права вимоги, згідно котрого первісний кредитор за плату відступив новому кредитору права вимоги до боржників, що належать первісному кредитору на підставі кредитних договорів, перелік котрих наведено в додатку № 1 до договору, а новий кредитор набув статусу кредитора за вищевказаними кредитними договорами та одержав право вимагати від боржників належного виконання за ними зобовязань.

Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання акту прийому-передачі, який є додатком № 2 до договору, після чого відповідач стає по відношенню до боржників новим кредитором стосовно заборгованості по кредитним договорам. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші повязані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (п. 4.3 договору відступлення).

Згідно документа «Акт прийому-передачі права вимоги…» , який є додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги, Товариство набуло, зокрема, право вимоги до ТОВ «Юнілодекс-Крим» за укладеним з Банком указаним вище кредитним договором у сумі 1 438 520, 84 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у подальшому постановою правління Національного банку України від 27.11.2014 № 745 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення віднести Банк до категорії неплатоспроможних і на підставі цієї постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) запроваджено з 28.11.2014 в Банку тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду Цією особою за наслідками проведеної 10.12.2014 комісією Фонду перевірки договорів Банку на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, в силу положень частини ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прийнято рішення про визнання нікчемним договору відступлення, укладеного Банком з відповідачем. Про викладені обставини Банком на адресу Товариства направлено відповідне повідомлення від 17.12.2014 № 15-3898.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами оскарження уповноваженою особою Фонду в судовому порядку дійсності укладеного між Банком і ТОВ «Марко Поло» договору відступлення права вимоги постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 910/2924/15-г, визнано спірний договір відступлення недійсним та застосовано до нього наслідки недійсності правочину шляхом зобовязання ТОВ «Марко Поло» повернути Банку оригінали всіх документів, зазначених в акті прийому-передачі документації, зокрема, кредитної справи ТОВ «Юнілодекс-Крим». Зазначену постанову залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016, і вона набрала законної сили.

Банком направлено ТОВ «Юнілодекс-Крим» вимогу від 10.02.2015 № 08-326 про погашення заборгованості за кредитним договором. На цю вимогу ТОВ «Юнілодекс-Крим» листом від 18.02.2015 № 18/02/15-1 повідомлено Банк, що заборгованість за кредитним договором у повному обсязі сплачена новому кредитору ТОВ «Марко Поло», у звязку з чим вважає свої зобовязання за кредитним договором виконаними.

На думку позивача, за викладених обставин суму заборгованості ТОВ «Юнілодекс-Крим» за кредитним договором належить стягнути на користь Банку з ТОВ «Марко Поло», як одержане останнім майно за недійсним правочином та збережене без достатньої правової підстави, у порядку ст.ст. 216, 1212, 1213 ЦК України.

Проте, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, приймаючи до уваги наступне.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, згідно умов визнаного недійсним договору відступлення Банк мав передати відповідачу лише документацію відносно боржників за кредитними договорами, права вимоги за котрими відступалися Банком на користь нового кредитора, згідно додатку № 2 до договору відступлення (п.п. 4.3, 6.1 договору відступлення).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 в іншій справі № 910/2924/15-г, котрою визнано недійсним договір між Банком та ТОВ «Марко Поло» про відступлення право вимоги, вже застосовано до Товариства наслідки недійсності правочину шляхом зобовязання останнього повернути Банку оригінали всіх документів, зазначених в акті прийому-передачі документації.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що вимога Банку до ТОВ «Марко Поло» про сплату отриманих останнім грошових коштів від ТОВ «Юнілодекс-Крим» не випливає з положень законодавства щодо реституції за визнаним у судовому порядку недійсним договором про відступлення права вимоги, а тому суд визнає таку вимогу безпідставною.

Крім цього, судом першої інстанції правомірно відхилено посилання Банку на приписи ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно; особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, так як грошові кошти у спірній сумі відповідачу перераховано не Банком, а ТОВ «Юнілодекс-Крим», і останнє є власником цих коштів.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості ТОВ «Юнілодекс-Крим» перед Банком. Позивачем направлено ТОВ «Юнілодекс-Крим» вимогу від 10.02.2015 № 08-326 про погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 120 098, 62 дол. США. На цю вимогу ТОВ «Юнілодекс-Крим» листом від 18.02.2015 № 18/02/15-1 повідомлено Банк, що заборгованість за кредитним договором у повному обсязі сплачена новому кредитору ТОВ «Марко Поло», при цьому в даному листі не зазначено, яку саме суму ТОВ «Юнілодекс-Крим» було сплатило відповідачу. В позовних вимогах Банк просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 91 210,94 дол. США.

Тобто, судова колегія вважає, що позивачем, крім іншого, не доведено, яка саме сума коштів підлягає стягненню.

Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене судова колегія, дійшла до висновку, що місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам і вмотивовано відмовив у задоволенні позовну.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.269 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційних скаргах, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 277-279 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 11.10.2017 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_2