ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

27.12.2017м. ДніпроСправа № 30/5005/9937/2012

За скаргою: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Дніпро

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (sabiedriba ar ierobezotu atbildibu "RV TRANS"), зареєстроване у регістрі підприємств Латвійської Республіки, Єдиний реєстраційний номер: 4

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", м. Донецьк

про стягнення 967 523,51 доларів США

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 15 червня 2017 року, представник

Від відповідача (скаржника): ОСОБА_2, довіреність від 26 жовтня 2017 року, начальник відділу по роботі з Державною виконавчою службою структурного підрозділу "Юридична служба" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

Від третьої особи: не з'явився

Від Відділу примусового виконання рішень: ОСОБА_3, довіреність №06-65/2136 від 13 квітня 2017 року, провідний спеціаліст відділу судової роботи та міжнародного співробітництва

С У Т Ь С П О Р У :

03 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду зі скаргою, якою з урахуванням уточнень (вх. №67452/17 від 12.12.2017, а.с.175-181, т.14) просить:

1. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390.

2. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390.

3. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

4. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

5. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

6. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

12 грудня 2017 року відповідачем надані доповнення від 22.11.2017 за №НЮв-4/1454 до скарги від 02.11.2017, в яких скаржник просить визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І про внесення змін від 15.11.2017 у ВП № 54947390 (а.с.62-64, т.15).

Відповідно до абзацу другого пункту 9.9 постанови пленуму Вищого Господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо.

Виходячи зі змісту ст. 22 ГПК України, позивач має право змінити підставу або предмет позову та збільшити розмір позовних вимог, тобто збільшити розмір суми заявленої до стягнення, а не доповнити позовні вимоги новими вимогами.

12.12.2017 скаржником доповнені вимоги за первісно поданою скаргою, заявлено про визнання недійсною ще однієї постанови державного виконавця. Як зазначено в п.3.11 постанови пленуму Вищого Господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта, крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Отже, скаржником не було додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК.

З підстав наведеного, суд вважає, що вимога скаржника, заявлена в доповненнях від 22.11.2017 за №НЮв-4/1454 до скарги від 02.11.2017 не підлягає розгляду в межах даної скарги, оскільки, предявивши зазначену додаткову вимогу, скаржник (відповідач) вийшов за межі наданих йому процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України.

Таким чином, судом в межах даної скарги розглядаються заявлені первісно вимоги скаржника в редакції скарги від 02.11.2017.

Скарга обґрунтована тим, що 19.10.2017 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №54947390 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 по справі №30/5005/9937/2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 570 203,41 доларів США, що на момент відкриття виконавчого провадження складає 15 067 853,19 грн. При цьому, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 стягнуто 570 203,41 доларів США. Відповідно до даних НБУ курс гривні до долара становив 26,787 грн., у зв'язку з чим, сума до стягнення мала становити 15 274 038,74 грн. 19.10.2017 державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, що склала 16 574 638,51 грн., а 23.10.2017 постанову про арешт коштів боржника.

Скаржник зазначає, що в порушення норм чинного законодавства державним виконавцем безпідставно розраховано суму з урахуванням курсу НБУ станом на момент відкриття виконавчого провадження, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби, оскільки чинним законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду, відсутні. Скаржник вважає, що державний виконавець, зазначивши у постанові про відкриття виконавчого провадження суму заборгованості у гривні, яка є еквівалентною до стягненої суми у доларах США, станом на день відкриття провадження, змінив спосіб та порядок виконання рішення суду.

Закон України "Про виконавче провадження" не містить норми згідно якої державний виконавець при примусовому виконанні рішення суду в іноземній валюті повинен суму стягнення у іноземній валюті перерахувати в еквіваленті до офіційного курсу гривні, тим більше, встановленого на момент прийняття рішення у справі, а не на момент фактичного виконання. При цьому відповідач (скаржник) посилається на правову позицію Вищого господарського суду України, що викладена у постанові від 26.07.2017 по справі №38/281. Також скаржник посилається на правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 28.09.2016 по справі №6-2159цс19. Відповідно до цієї правової позиції Верховного Суду України при розгляді справи за скаргою ПАТ АБ "Укргазбанк" на дії державного виконавця зазначено, що, оскільки законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду відсутні, тому обґрунтованим є висновок про законність винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з підстав не підвідомчості. Так, в постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено суму 15 067 853,19грн., в той час як на дату відкриття виконавчого провадження 19.10.2017 офіційний курс гривні щодо іноземних валют відповідно даних НБУ становив 2 642, 5466грн. (за 100 доларів США), що в перерахунку на гривні суми, яка за рішенням суду підлягала стягненню, становила 15 067 890,82грн., що складає різницю у 37,673грн. Внаслідок цієї помилки державним виконавцем неправомірно прийнято рішення про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 506 785,32грн., адже сума стягнення виконавчого збору має становити 1 506 789,10грн. Крім того, згідно п.1. резолютивної частини постанови про накладення арешту на майно боржника не зазначено взагалі про прийняття рішення про накладення арешту на майно боржника.

В доповненнях до скарги на дії державного виконавця від 12.12.2017 скаржник (відповідач) зазначає, що відкриття виконавчого провадження у гривневому еквіваленті та накладення арешту на відповідну суму у гривні, а також ненадання боржнику можливості для виконання рішення суду у іноземній валюті, що виразилося у ненаданні відповідних реквізитів банківської установи у доларах США, як це передбачено рішенням суду, призвело до виконання рішення суду у інший ніж передбачено судом спосіб. Проведення дій у гривневому еквіваленті, призвело до додаткових витрат філії. Щодо стягнення виконавчого збору відповідач зазначає, що державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених за наказом грошових коштів, а стягнуто лише 232 106,97грн. Рішення господарського суду Регіональна філія "Придніпровська залізниця" виконала добровільно, перерахувавши грошові кошти на виконання рішення суду на зазначений відділом ДВС рахунок у Державній казначейській службі, а саме:

- 15 067 853,19грн.,

- витрати виконавчого провадження у розмірі 10% у сумі 111,00грн.,

- 10% виконавчого збору у сумі 1 506 785,32грн.

Таким чином, стягнення 10% виконавчого збору у державного виконавця з суми 15 067 853,19грн. не було. Оскільки примусове виконання рішення у виконавчому провадженні фактично проведено у сумі 232 106,97грн., виконавчий збір у сумі 1 506 785,32грн. підлягає поверненню як безпідставно стягнутий. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 28.01.2015 у справі №924/205/13-г від 15.11.2016 у справі №2а-2171/11/1370.

Стягувач (позивач) проти скарги заперечує та зазначає, що у зв'язку із наявністю грошових коштів на рахунках боржника, задля своєчасного, повного виконання законного рішення суду та недопущення порушення майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс", державний виконавець діяв в межах та у спосіб визначений законодавством України. ТОВ "РВ Транс" вважає, що зміна способу виконання рішення є механізмом, спрямованим на захист прав стягувача у разі неможливості виконання рішення суду, а тому у зміни способу виконання рішення не було необхідності.

В доповненнях на заперечення на скаргу на дії державного виконавця від 27.12.2017 стягувач зазначає, що у боржника були відсутні грошові кошти у іноземній валюті, а тому державний виконавець саме і здійснював процедуру купівлі відповідної валюти на гривні боржника. Також стягував вважає правомірним стягнення з відповідача суми виконавчого збору, оскільки виконання наказу господарського суду відбулося у примусовому порядку.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проти скарги заперечує з наступних підстав:

- зазначаючи у постанові про відкриття виконавчого провадження суму боргу у гривні, еквівалентну до стягнутої суми боргу у доларах США, державний виконавець лише реалізував встановлений Законом України "Про виконавче провадження" порядок виконання рішення, та жодним чином не змінював спосіб виконання цього рішення. Щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника ВП №54947390 від 19.10.2017 та про арешт коштів боржника ВП № 54947390 від 23.10.2017, державний виконавець зазначає, що ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" не вказує, які норми Закону України "Про виконавче провадження" були недотримані державним виконавцем. Зі змісту скарги вбачається, що скарга ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" від 02.11.2017 №НЮв-4/1382 взагалі не містить обґрунтування вимог скаржника щодо постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника ВП №54947390 від 19.10.2017 та про арешт коштів боржника ВП №54947390 від 23.10.2017;

- Відділ примусового виконання рішень вважає, що скаржником пропущено строк звернення до суду зі скаргою на дії органів державної виконавчої служби. У своїй заяві від 20.10.2017 скаржник зазначає, що про відкриття виконавчого провадження №54947390 дізнався ще 20.10.2017 з Єдиного реєстру боржників. Таким чином, встановлений ст. 121-2 ГПК України строк звернення до суду зі скаргою на дії органів державної виконавчої служби ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіонально філії пропущений;

- щодо правомірності відкриття виконавчого провадження ВП №54947390 від 19.10.2017 зазначає, що за наслідками розгляду заяви ТОВ "РВ Транс" від 18.10.2017 про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання наказу господарського суду заступником начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54947390 від 19.10.2017, в якій зазначено про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 570 203,41 доларів США, що на момент відкриття виконавчого провадження складає 15 067 853,19 грн. (відповідно даних НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют). Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №54947390 від 19.10.2017 з боржника також було стягнуто судовий збір у сумі 1 506 785,32грн.

- Відділ примусового виконання рішень вважає, що здійснював виконання судового рішення у відповідності до вимог статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено право виконавця, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті та у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті, стягнути такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України. Витрати у звязку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, повязані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

- державний виконавець не має перешкод для визначення суми боргу у національній валюті шляхом переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день проведення виконавчих дій. Платіж за валютним кредитом або інше валютне зобов'язання сплачується боржником у гривнях по курсу встановленому на день платежу, якщо інше не передбачено договором. При цьому державний виконавець посилається на постанову Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі №6-1905цс16;

- Відділ примусового виконання рішень вважає необґрунтованим оскарження постанови про накладення арешту на майно боржника від 19.10.2017 та постанови про арешт коштів боржника від 23.10.2017, оскільки в скарзі не вказано, які норми Закону України "Про виконавче провадження", на думку скаржника, були порушені державним виконавцем.

- доповнення від 22.11.2017 за №НЮв-4/1454 до скарги від 02.11.2017, які надійшли до господарського суду 12.12.2017, про визнання недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І про внесення змін від 15.11.2017 у ВП № 54947390 Відділ примусового виконання рішень вважає такими, що подані з порушенням статті 22 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017, до набрання чинності нової редакції ГПК України). Доповнення містять додаткову вимогу немайнового характеру, а саме - визнання недійсною постанови про внесення змін від 15.11.2017, яка має розглядатися в окремому провадженні. Також посилається на те, що вимога про визнання постанови від 15.11.2017 була заявлена відповідачем після спливу десятиденного строку, встановленого ст. 121-2 ГПК України;

- посилання скаржника на необґрунтоване стягнення виконавчого збору Відділ примусового виконання рішень вважає помилковим. В силу ст. 27 закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За змістом статті 26 цього Закону приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення суду, тому поняття добровільного виконання на момент відкриття провадження не існує. Стосовно наведеної боржником судової практики, моніторингом даних рішень, встановлено, що судова практика стосується дій державних виконавців, які були вчинені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 21.04.1999;

- 20.11.2017 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог п.9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

В матеріалах справи наявний відзив третьої особи, ТОВ "Лемтранс", мотивований тим, що, відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 №30/5005/9937/2012, заборгованість слід стягнути в іноземній валюті, сума якої і підлягає стягненню, а саме 570 203,41 доларів США.

В Законі Україні "Про виконавче провадження" не містяться норми відповідно до яких державний виконавець про примусовому виконані рішення суду в іноземній валюті повинен суму стягнення у іноземній валюті перерахувати в еквіваленті до офіційного курсу гривні. Таким чином третя особа вважає дії виконавця неправомірними та підтримує вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Ухвалою господарського від 06.11.2017 прийнято скаргу до розгляду та призначено її розгляд у засідання на 22.11.2017. З 22.11.2017 розгляд скарги відкладений на 12.12.2017, з 12.12.2017 на 27.12.2017.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача (скаржника) та Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (sabiedriba ar ierobezotu atbildibu "RV TRANS") задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Придніпровська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" 570 203,41 долари США, з яких: 554 603,18 доларів США збитків від пошкодження вагонів, 15 600,23 доларів США - витрат з транспортування пошкоджених вагонів на місце зберігання. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" на користь Публічного акціонерного товариства "Придніпровська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 741,12 грн., та витрати, повязані зі сплатою вартості судової експертизи у сумі 37 984,91 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Придніпровська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" витрати по оплаті сум за проведення судової експертизи у розмірі 36 800,00грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 в частині відмови в стягненні упущеної вигоди скасовано і в цій частині прийнято нове рішення:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" 281 700, 88 доларів США - упущеної вигоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 55 881, 80 грн."

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 залишено без змін.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 61 469,90 грн.

26.07.2017 на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду було видано накази №30/5005/9937/2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС":

- 281 700,88 дол. США - упущеної вигоди;

- 61 469,90 грн. - витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги;

- 55 881,80 грн. - витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Також, 26.07.2017 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду було видано наказ №30/5005/9937/2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" 270 203,41 дол. США, з яких: 554 603,18 дол. США збитків від пошкодження вагонів, 15 600,23 дол. США - витрат з транспортування пошкоджених вагонів.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2017 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі №30/5005/9937/2012 скасовано частково:

- в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 281 700,88 доларів США упущеної вигоди, залишивши в цій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 без змін.

- в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 55 881,80 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 61 469,90 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 залишено без змін.

19.10.2017 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №54947390 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 по справі №30/5005/9937/2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 570 203,41 доларів США, що на момент відкриття виконавчого провадження складає 15 067 853,19 грн. (відповідно даних НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют).

Також, 19.10.2017 державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого збору, штрафів у розмірі 16 574 638,51 грн., а 23.10.2017 прийнято постанову про арешт коштів боржника.

03 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду зі скаргою, якою з урахуванням уточнень (вх. №67452/17 від 12.12.2017) просить:

1. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390.

2. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390.

3. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

4. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

5. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

6. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

Скаржник зазначає, що в порушення норм чинного законодавства державним виконавцем безпідставно розраховано суму з урахуванням НБУ станом на момент відкриття виконавчого провадження, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби, оскільки чинним законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду відсутні. Скаржник вважає, що державний виконавець, зазначивши у постанові про відкриття виконавчого провадження суму заборгованості у гривні, яка є еквівалентною до стягненої суми у доларах США, станом на день відкриття провадження, змінив спосіб та порядок виконання рішення суду, що і стало причиною звернення зі скаргою.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений розділом 7 Закону України "Про виконавче провадження".

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частини перша та друга статті 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Відтак, в ході виконавчого провадження державний виконавець, на свій розсуд, може звертати стягнення як на кошти боржника у гривнях, так і в іноземній валюті.

Згідно із частиною третьою статті 49 цього Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

В Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що органи державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів на їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Порядок примусового списання коштів в іноземній валюті регулюється постановою Національного Банку України "Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України" від 28 липня 2008 року № 216 .

Пунктами 5.1, 5.2 цього Положення передбачено, що платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні.

Платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника / коррахунок банку-боржника [така платіжна вимога обов'язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування державних коштів (далі - орган казначейства), що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби], або через уповноважений банк чи орган казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби.

Уповноважений банк виконує платіжну вимогу на списання коштів у визначеному в ній виді іноземної валюти (з конвертацією в інший вид іноземної валюти, визначений у призначенні платежу) або платіжну вимогу на списання національної валюти для купівлі за її рахунок відповідного виду іноземної валюти (визначений у призначенні платежу), у якій обов'язково зазначено: номер рахунку клієнта-боржника/коррахунку банку-боржника (в іноземній або національній валюті), з якого здійснюватиметься списання; номер рахунку в іноземній валюті органу державної виконавчої служби / приватного виконавця; сума та назва національної/іноземної валюти, що підлягає списанню для купівлі/конвертації. У призначенні платежу зазначається, що іноземна валюта, яка списується, підлягає конвертації на МВРУ в іншу іноземну валюту (її назва) або те, що за національну валюту, що списується, купується іноземна валюта (її назва) з посиланням на статтю 49 Закону України "Про виконавче провадження" та назва, номер (якщо він є) і дата видачі виконавчого документа. (пункт 5.4 Положення).

Таким чином, у разі виявлення коштів боржника в фінансовій установі у гривнях державний виконавець дає доручення цій фінансовій установі про купівлю відповідної іноземної валюти. За відсутності у цієї установи права на купівлю валюти державний виконавець зобовязує її перерахувати стягнуту суму у гривнях до фінансової установи, яка має таке право.

Порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків, а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового звязку, їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою-резидентом встановлено Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 грудня 2002 року № 502.

В абзаці 2 пункту 1 цієї Інструкції визначено, що банки, фінансові установи здійснюють операції з готівковою іноземною валютою на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Рахунки відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито у Державній казначейській службі України.

Представник відділу примусового виконання рішень пояснив, що оскільки у банку відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відсутнє право на здійснення валютних операцій, він зобов'язаний у постанові про відкриття провадження стягувану суму боргу в іноземній валюті, зазначити еквівалент у гривні.

15.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про внесення змін, в якій встановлено, що при відкритті виконавчого провадження була зазначена сума на момент відкриття 15067853,19 грн. (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют -26,425466), а виконавчий збір 1506785,32 грн. - 10 % від суми стягнення відповідно.

01.11.2017 на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень надійшли кошти, у загальному розмірі 16 574 749,51 грн. Але, враховуючи, що стягнення коштів необхідно провести в іноземній валюті, з урахуванням різниці курсу валют на момент відкриття виконавчого провадження (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют - 26,425466) та на момент виконання зазначеного рішення суду, а саме 08.11.2017 - (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют - 26,751287) сума боргу збільшилась у порівнянні на момент відкриття виконавчого провадження, а саме фактично сума боргу, яка перерахована на користь стягувача складає 15 253 675,07 грн. Відповідно до п.2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, тобто виконавчий збір складає 1 525 367,51 грн. Також при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутня технічна можливість не зазначати суму боргу та суму виконавчого збору у гривнях, тобто системою АСВП не передбачена така можливість.

З урахуванням викладеного, державним виконавцем постановлено вважати суму стягнення за даним виконавчим документом 15 253 675,07 грн., а суму виконавчого збору, у розмірі 1 525 367,51 грн.

Таким чином, прийнявши вказану постанову відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виправив допущені помилки у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Відтак, прийнявши постанову про внесення змін заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області усунув допущені помилки.

Згідно зі ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, те, що відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області усунуто допущені помилки, заявлені у скарзі вимоги про визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390 та визнання недійсною постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390 задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог про:

- визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

- визнання недійсною постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

- визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

- визнання недійсною постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4І від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390, суд зазначає наступне.

Арешт майна (коштів) боржника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах.

Як вбачається з постанови про арешт майна боржника від 19.10.2017, Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №53754711, обєктом обтяження є все рухоме майно в межах стягнення за виконавчим документом у сумі 570 203,41дол. США, а згідно постанови від 23.10.2017 накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 16 574 749,51грн.

Таким чином, постановляючи про арешт коштів та майна боржника державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень.

У поданій скарзі, заявник не наводить обґрунтувань незаконності даних дій, пов'язаних із винесенням оскаржуваних постанов, державного виконавця та підстав, з яких слід визнати недійсними постанови про арешт майна та коштів боржника, у зв'язку з чим в задоволенні даних вимог слід відмовити.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що спірне виконавче провадження є виконаним та постановою від 20.11.2017 виконавче провадження з примусового виконання наказу №30/5005/9937/2012 від 26.07.2017 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (sabiedriba ar ierobezotu atbildibu "RV TRANS") 570 203,41 доларів США збитків та 15 600,23 доларів США витрат на транспортування пошкоджених вагонів на місце зберігання закінчено.

Суд відхиляє доводи скаржника, що, зазначивши у постанові про відкриття виконавчого провадження суму заборгованості у гривні, яка є еквівалентною до стягненої суми у доларах США, станом на день відкриття провадження, державний виконавець змінив спосіб та порядок виконання рішення суду.

За визначенням, наведеним у пункті 7.1.3. постанови пленуму Вищого Господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. В рішенні господарського суду від 26.07.2017 зазначено про стягнення грошових коштів у сумі 570 203 доларів США 41 цент. Відкриваючи виконавче провадження з виконання наказу господарського суду в постанові про відкриття виконавчого провадження (з урахуванням постанови про внесення змін від 15.11.2017, а.с.121, т.15) державним виконавцем зазначено про гривневий еквівалент суми 570 203,41дол. США, що складає 15 253 675,07грн. та сума виконавчого збору 1 525 367,51грн. Довідкою про наявність доларів США на валютному поточному рахунку ПАТ "Укрзалізниця" в АТ "Ощадбанк" №61, виданою на запит відповідача від 14.12.2017, підтверджується, що станом на 19.10.2017 на рахунку обліковувались кошти у сумі 3 936 785,02 доларів США, на 04.11.2017 13 393 001, 15 доларів США. Довідкою Державного ощадного банку України від 24.11.2015 №16-13/2-2995 підтверджується наявність валютних поточних рахунків ПАТ "Укрзалізниця", зокрема рахунок в доларах №61.

Разом з цим, отримавши документи виконавчого провадження ВП №54947390 про стягнення 570 203,41 доларів США, відповідач звернувся з листами від 23.10.2017 №НЮв-4/1322/2 та від 24.10.2017 №НЮв-4/1337 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з проханням, з метою уникнення дестабілізації роботи залізничного транспорту у регіоні, утриматись від проведення заходів примусового виконання рішення суду та надати можливість регіональній філії "Придніпровська залізниця" добровільного виконання рішення суду. Листом від 31.10.2017 відповідач повідомив Відділ примусового виконання рішень про добровільне виконання рішення суду та надав копії платіжних доручень: № 47934 від 31.10.2017 на суму 15 067 853,19грн.; №474980- від 31.10.2017; №767 від 31.10.2917; виписка по рахунку від 31.10.2017 (а.с.134-138, т.15). При цьому відповідач перерахував зазначені кошти на рахунок, який зазначено Відділом примусового виконання у листі від 24.10.2017 за вих. №15664. Жодних заперечень з приводу перерахування грошових коштів на зазначений у листі державного виконавця рахунок відповідачем надано не було. Не містять таких заперечень матеріали виконавчого провадження і від стягувача. Як вбачається з матеріалів справи стягувачем отримано саме 570 203,41доларів США.

Суд вважає неправомірним посилання скаржника на постанову Верховного суду України від 28.09.2016 по справі №6-2159цс19, в якій викладено правову позицію, що оскільки законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду, відсутні, а тому є обґрунтованим висновок про законність винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 21, 26 Закону України "Про виконавче провадження". В зазначеній постанові йдеться про відмову у задоволенні вимог скарги, оскільки виконання рішення суду у наведеній справі непідвідомче відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки сума зобовязання за цим рішенням є меншою, ніж визначена законом. Тобто відмовлено з підстав непідвідомчості, а не з підстав здійснення перерахунку визначеної у рішенні суду суми.

Щодо посилання скаржника на висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі №38/281, суд зазначає таке. В зазначеній постанові зроблено висновок, що виконання судового рішення як примусове, так і добровільне, у спорі про стягнення заборгованості в іноземній валюті необхідно виконувати, виходячи саме із встановленого розміру зобовязання у відповідній валюті. З матеріалів справи вбачається, та не спростовано позивачем (стягувачем) та відповідачем (боржником), що виконання рішення господарського суду відбулося саме в доларах, як і було зазначено в рішенні суду. З'ясувавши про наявність грошових коштів на рахунках боржника (скаржника) у гривнях, виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", надав доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби (заява про купівлю іноземної валюти або банківських металів №1 від 08.11.2017, а.с.129, т.15).

Суд погоджується з тим, що резолютивна частина постанови про накладення арешту на майно боржника від 19.10.2017, на підставі якої здійснено публічне обтяження (арешт) рухомого майна, не містить рішення про накладення арешту на майно. Разом з цим, суд не вбачає підстав для визнання цієї постанови недійсною, так як постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.11.2017 було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладені постановою державного виконавця від 19.10.2017.

Доводи Відділу примусового виконання рішень про пропуск скаржником строку звернення до суду зі скаргою на дії органів державної виконавчої служби не знайшли свого підтвердження. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2017 відповідач отримав 23.10.2017, що підтверджується вхідним штампом реєстрації на супровідних листах Відділу примусового виконання рішень та поштовим конвертом.

Відповідно до частини першої статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів (в редакції Закону, яка була чинною станом на дату звернення зі скаргою).

Зі скаргою до суду відповідач звернувся 03.11.2017 (а.с.175 т.14).

З огляду на викладене, у даному випадку дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на грошові кошти та майно боржника є правомірними, такими, що вчинені з дотриманням принципу обов'язковості виконання судових рішень, встановленого як нормами національного, так і міжнародного законодавства.

Керуючись статтями 234, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в задоволенні скарги (вх. суду 59711/17 від 03.11.2017) на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена в порядку ст. 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_5