ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа № 10/Б-5022/1319/2011

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Галушко Н.А., Кордюк Г.Т.

секретар судового засідання Петрик К.О.

за участю арбітражного керуючого Окряка А.В., кредиторів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, представників кредиторів ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник"

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» порушене ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26 квітня 2011 року на загальних підставах, визначених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» опубліковано 20 січня 2012 року в газеті «Голос України».

Господарський суд Тернопільської області 06 квітня 2012 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 ухвалив визнати товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (ТзОВ "Український промисловий банк") конкурсним кредитором відносно приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" (ПП "Тернопільська фірма " Будівельник") у сумі 46585655,51 грн. та включити в реєстр вимог кредиторів, з яких: 9630713,29 грн. - перша черга задоволення; 36459130,60 грн. - четверта черга задоволення; 495811,62 грн. пені - шоста черга задоволення.

Суд ухвалою від 04 травня 2012 року затвердив реєстр вимог кредиторів у справі №10/Б-5022/1319/2011, зокрема, вимоги конкурсного кредитора ТзОВ "Український промисловий банк" у сумі 46 585 655, 51 грн., з яких: 9 630 713,29 грн. - черговість задоволення грошових вимог кредитора - перша; 364 59 130,60 грн. - черговість задоволення грошових вимог - четверта; 495 811, 62 грн. пені - черговість задоволення грошових вимог - шоста. Відхилив грошові вимоги ТзОВ "Український промисловий банк" у сумі 1 232 219,10 грн. (т.45, а.с.92-97).

Господарський суд Тернопільської області (суддя Півторак М.Є.) 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 ухвалив замінити кредитора у справі №10/Б-5022/1319/2011 товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" кредитором товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" в сумі 46 585 655,51 грн., з яких: 9 630 713,29 грн. - черговість задоволення грошових вимог кредитора перша; 364 59 130,60 грн. - черговість задоволення грошових вимог четверта; 495 811,62 грн. пені - черговість задоволення грошових вимог шоста. Також суд вказав надіслати цю ухвалу кредитору, боржнику та розпоряднику майна Бриксі А.О.

Суд першої інстанції керувався положеннями статей 21 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 19 січня 2013 року), 25, 43, 86 ГПК України та умовами пунктів 1.1., 2.4. договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року.

24 липня 2017 року кредитор у справі №10/Б-5022/1319/2011 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011.

31 липня 2017 року Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів Желік М.Б., Галушко Н.А., Костів Т.С. прийняв до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011.

Попередньо головуючий суддя Желік М.Б. ухвалою від 31 липня 2017 року поновив ОСОБА_2 строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011.

У зв'язку із задоволенням самовідводу судді Желіка М.Б., 15 вересня 2017 року справа №10/Б-5022/1319/2011 була розподілена колегії суддів Мирутенко О.Л., Галушко Н.А., Костів Т.С.

У зв'язку із задоволенням самовідводу судді Мирутенка О.Л., 25 жовтня 2017 року та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2017 року для розгляду справи №10/Б-5022/1319/2011 було визначено головуючого-суддю Гриців В.М. Інші судді, які входять до складу колегії: Галушко Н.А., Костів Т.С.

27 жовтня 2017 року Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів Гриців В.М., Галушко Н.А., Костів Т.С. прийняв до провадження справу №10/Б-5022/1319/2011 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року, розгляд справи призначив на 15 листопада 2017 року. У зв'язку із відпусткою судді Костів Т.С., 14 листопада 2017 року визначено наступний склад колегії суддів: Гриців В.М., Галушко Н.А., Кордюк Г.Т.

У судовому засіданні 15 листопада 2017 року арбітражний керуючий Окряк А.В. і кредитор ОСОБА_3 підтримали раніше подане клопотання кредитора ОСОБА_3 про припинення провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011.

У поданому апеляційному суду 06 вересня 2017 року клопотанні підставою припинення апеляційного провадження зазначено ч.1 ст. 80 ГПК України, оскільки в ухвалі судді Львівського апеляційного господарського суду Желіка М.Б. від 31 липня 2017 року не зазначено, які причини пропущення строку є поважними, а кредитор ОСОБА_2 не довів наявності поважних причин для відновлення строку на апеляційне оскарження названої ухвали через 3,5 роки.

На запитання суду кредитор ОСОБА_3 пояснив, що апеляційне провадження підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України за змістом якої спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Суд апеляційної інстанції 15 листопада 2017 року відмовив у задоволенні клопотання про припинення провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 з причини відсутності правових підстав для вчинення такої процесуальної дії. Адже справа №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство підлягає розгляду і розглядається господарським судом. Крім того, суд апеляційної інстанції не вправі давати правову оцінку ухвалі судді Львівського апеляційного господарського суду Желіка М.Б. від 31 липня 2017 року у цій справі.

15 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав суду апеляційної інстанції клопотання долучити до матеріалів справи завірену ним копію додатку 1 до договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року та пояснив, що отримав цю копію у правоохоронних органах. А 14 грудня 2017 року ОСОБА_2 подав суду копії документів, які підтверджують факт відчуження у 2016 році ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" фізичній особі ОСОБА_11 прав вимоги за кредитними договорами, укладеними ТзОВ "Український промисловий банк" і ПП «Тернопільська фірма «Будівельник».

У судовому засіданні 14 грудня 2017 року учасники провадження у справі надали пояснення, висловили позицію щодо апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали.

Кредитор ОСОБА_2 просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011, як незаконну і необґрунтовану.

Стверджує, що у 2012 році ТзОВ "Український промисловий банк" уже частково задовольнило включені у реєстр вимог кредиторів ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» вимоги до боржника за кредитними договором №17/КВ-07 - за рахунок проданого 03 вересня 2012 року на аукціоні майна ВАТ «Тернопільське спеціалізоване автопідприємство 1901» - майнового поручителя (іпотекодавця). Переможцем аукціону визнано ОСОБА_12, який оплатив вартість придбаного на аукціоні нерухомого майна в сумі 3 078 960,00 грн.

Також покликається на приписи ст.ст. 316, 1029, 1030, 1031, 1033 ЦК України та вважає вважає, що внаслідок укладення договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року ТзОВ "Український промисловий банк" не втратило права власності на передані в управління активи, відповідно ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" не набуло прав власності на ці ж активи. Тому суд першої інстанції не мав законних підстав 15 листопада 2013 року приймати ухвалу про заміну кредитора. Більш того, вважає договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року нікчемним, оскільки за п.532 додатку №1 до договору №31-Л в управління передано об'єкти нерухомості, проте договір нотаріально не посвідчений і в силу ст.220 ЦК України є нікчемним.

Представники кредиторів у справі №10/Б-5022/1319/2011 ТзОВ «Будова-Захід», ЖБК «Над Ставом», ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали. Також апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав у відзиві представник ТзОВ ФК «Ідеа Капітал».

Представник ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" Барабаш В.М. апеляційну скаргу заперечує. Вважає, що договір №31-Л відповідає вимогам закону, а ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" на праві довірчої власності володіє правами вимоги ТзОВ "Український промисловий банк" до боржника. Повідомив, що рішенням від 02 грудня 2016 року за №539 Національний Банк України погодив управителю ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" відчуження активів ТзОВ "Український промисловий банк", внаслідок чого майнові права за кредитними договорами №14/КВ-08, №17/КВ-07, №20/КВ-07, №30/КВ-08 відчужено ОСОБА_11 Просить ухвалу Господарського суду Тернопільської області 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючий санацією ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" арбітражний керуючий Окряк А.В. надав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає про відсутність у Львівського апеляційного господарського суду правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011, однак такий строк був поновлений з порушенням принципу правової визначеності. У цій частині покликається на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 13 липня 2016 року у справі №3-774гс, від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16ц.

Арбітражний керуючий Окряк А.В. вважає оскаржувану ухвалу законною, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Виходячи із визначення у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції до 18.01.2013р. терміну «кредитор» зазначає, що ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» може значитися кредитором у реєстрі не будучи повним правонаступником банку, а факт зазначення у реєстрі управителя не порушує прав ні установника управління, ні кредитора ОСОБА_2 Підстави заміни кредитора у зобов'язані визначено ст.512 Цивільного кодексу України і не заборонено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (2343-12). Вважає, що договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року укладений з дотриманням вимог закону, відповідно ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» є законним кредитором ПП "Тернопільська фірма "Будівельник". Наголошує, що заміна кредитора не вплинула на обсяг зобов'язань боржника і не порушує прав чи інтересів інших кредиторів, у тому числі апелянта. Наводить й інші доводи щодо обставин, які виникли після прийняття оскаржуваної ухвали і стосуються відносин між учасниками у справі №10/Б-5022/1319/2011 та розслідування кримінального провадження №0000244.

Кредитор ОСОБА_3 підтримав доводи представника ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та керуючого санацією ПП "Тернопільська фірма "Будівельник", просить ухвалу Господарського суду Тернопільської області 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. Вважає, що ухвала Господарського суду Тернопільської області 15 листопада 2013 року прийнята з дотриманням вимог закону на підставі належних доказів.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно з матеріалами справи провадження у справі №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» порушене ухвалою господарського суду Тернопільської області від 26 квітня 2011 року на загальних підставах, визначених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» опубліковано 20 січня 2012 року в газеті «Голос України».

Господарський суд Тернопільської області 06 квітня 2012 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 ухвалив визнати товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" конкурсним кредитором відносно приватного підприємства " Тернопільська фірма " Будівельник " у сумі 46585655,51 грн. та включити в реєстр вимог кредиторів, з яких: 9630713,29 грн. - перша черга задоволення; 36459130,60 грн. - четверта черга задоволення; 495811,62 грн. пені - шоста черга задоволення (т.16, а. с. 38-186, 190-193).

Ухвалою від 04 травня 2012 року суд затвердив реєстр вимог кредиторів у справі №10/Б-5022/1319/2011, у який включено й визнані вимоги конкурсного кредитора товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (т.45, а.с.92-97).

Вимоги ТзОВ "Український промисловий банк" до боржника були обґрунтовані:

1. Укладеним сторонами 17 серпня 2007 року кредитним договором № 17/КВ-07 з наступними змінами і доповненнями та рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №18/22/5022-359/2011 від 12 травня 2011 року;

2. Укладеним сторонами 11 вересня 2007 року кредитним договором №20/КВ-07 (в іноземній валюті) з наступними змінами і доповненнями та рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №4/60-1117 від 01 вересня 2010 року;

3. Укладеним сторонами 01 жовтня 2008 року кредитним договором № 30/КВ-08 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з наступними змінами і доповненнями та рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №4/60-1117 від 01 вересня 2010 року;

4. Укладеним 10 червня 2008 року ТзОВ "Український промисловий банк" і ПП "Керамікбудсервіс" кредитним договором №14/КВ-08 з наступними змінами і доповненнями та рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04 липня 2011 року у справі №16/37/5022-719/2011.

5. Укладеним 05 грудня 2007 року ТзОВ "Український промисловий банк" і TзOB "Кримжилспецбуд" кредитним договором №24/КВ-07 з наступними змінами і доповненнями; укладеним 05 грудня 2007 року ТзОВ "Український промисловий банк", TзOB "Кримжилспецбуд"та ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" (поручитель) договором поруки №24/пор-07, за яким ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" поручилася перед TOB "Укрпромбанк" за виконання ПП "Керамікбудсервіс" зобов'язань за Кредитним договором №24/КВ-07; рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №1/76/5022-1089/2011 від 09 вересня 2011 року.

12 листопада 2013 року Господарському суду Тернопільської області було подано клопотання про заміну кредитора у справі №10/Б-5022/1319/2011 - «... з ТОВ "Укрпромбанк" на ТОВ ІК «ІФГ Капітал». У вступній частині клопотання названо кредитора: ТОВ «Укрпромбанк» і боржника: ПП «Тернопільська фірма «Будівельник». У клопотанні зазначено, що таке повинен підписати директор ТОВ ІК «ІФГ Капітал» ОСОБА_15, проте клопотання не підписане (т.55, а.с.101-102).

До клопотання додано копію договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів, укладеного 05 вересня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (Установник управління), товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ капітал" (Управитель), Національним банком України та копію акта приймання-передачі від 01 жовтня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" і товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ капітал" (т.55, а.с.103-112).

Господарський суд Тернопільської області (суддя Півторак М.Є.) 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 ухвалив замінити кредитора товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" кредитором товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" в сумі 46 585 655,51 грн., з яких: 9 630 713, 29 грн. - черговість задоволення грошових вимог кредитора перша; 364 59 130, 60 грн. - черговість задоволення грошових вимог четверта; 495 811,62 грн. пені - черговість задоволення грошових вимог шоста. В ухвалі суд вказав надіслати цю ухвалу кредитору, боржнику та розпоряднику майна Бриксі А.О.

Суд першої інстанції керувався положеннями статей 21 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 19 січня 2013 року), 25 ГПК України та умовами пунктів 1.1., 2.4. договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання - заміни кредитора.

Львівський апеляційний господарський суд вважає, що такий висновок Господарського суду Тернопільської області не ґрунтується на належних і допустимих доказах і суперечить закону з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 41 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 19 січня 2013 року Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" діє в новій редакції, викладеній Законом України від 22 грудня 2011 року №4212-УІ згідно з пунктом 11 Прикінцевих і Перехідних положень якого положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Виняток становлять положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, які застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ураховуючи дату порушення провадження у справі №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» (26 квітня 2011 року) та прийняття оскаржуваної ухвали у судовій процедурі розпорядження майном боржника, застосуванню підлягають положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які діяли до 19 січня 2013 року - в редакції Закону України від 14 травня 1992 року №2343-ХІІ з наступними змінами і доповненнями.

Так, за приписами частини першої статті 21 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року N4212-VI (чинного з 19 січня 2013 року) у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншої особи, яка бере участь у справі, здійснює заміну такої сторони на будь-якій стадії провадження у справі її правонаступником.

Проте з наведених вище підстав ця норма закону не підлягала застосуванню при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Процесуальне правонаступництво унормовано й статтею 25 ГПК України, згідно з якою у разі припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу, про що виносить ухвалу.

Відповідно до вимог статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва.

У силу приписів статей 25 ГПК України, 512 Цивільного кодексу України суд першої інстанції у провадженні справи №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» міг винести ухвалу про заміну кредитора в зобов'язанні. Однак підставою вчинення такої процесуальної повинні бути належні, допустимі та достатні докази. Господарський суд Тернопільської області при винесенні оскаржуваної ухвали від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 таких доказів не мав.

Договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів, укладений 05 вересня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (Установник управління), товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ капітал" (Управитель), Національним банком України.

Згідно з п.1.1. договору №31-Л Установник управління передає в управління Управителеві активи, наявні на балансі Установника управління на дату укладення цього договору, а Управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів Установника управління (Вигодонабувачів) за рахунок активів, перелік яких наведено в додатку 1 до цього договору. Вигодонабувачами є кредитори Установника управління, які на дату підписання договору внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів Установника управління, та кредитори, вимоги яких виникли під час здійснення ліквідаційної процедури Установника управління та розрахунки з якими не проведені. Перелік Вигодонабувачів наведено в додатку 2 до цього договору.

Згідно з п.1.2. договору №31-Л Управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До Управителя не переходить право власності на активи. Обмеження права довірчої власності Управителя встановлюється цим договором і законодавством України.

Згідно з п.2.4. договору №31-Л Управитель має право: володіти, користуватися і розпоряджатися активами відповідно до законодавства України та цього договору; бути процесуальним правонаступником Установника управління у справах, однією із сторін (учасників) яких є Установник управління, а також правонаступником у виконавчих провадженнях, однією із сторін (учасників) яких є Установник управління; отримувати винагороду та відшкодування витрат, які виникли в процесі управління активами, за рахунок одержаних від управління цими активами коштів.

Згідно з частиною 2 статті 316 Цивільного кодексу України особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Управління майном є способом здійснення прав на чуже майно з визначеною метою - в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача), правила якого унормовано статями 1029 - 1045 глави 70 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 1029 Цивільного кодексу України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Законом чи договором управління майном можуть бути передбачені обмеження права довірчої власності управителя.

Відповідно до вимог статті 1030 Цивільного кодексу України предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Майно, передане в управління, має бути відокремлене від іншого майна установника управління та від майна управителя і має обліковуватися в управителя на окремому балансі, щодо такого майна ведеться окремий облік, а розрахунки, пов'язані з управлінням майном, здійснюються на окремому банківському рахунку. Майно, набуте управителем у результаті управління майном, включається до складу отриманого в управління майна.

Згідно з частиною першою статті 1032 Цивільного кодексу України установником управління є власник майна.

Згідно з частиною 5 статті 1033 Цивільного кодексу України управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

Згідно з частиною першою статті 1037 Цивільного кодексу України управитель управляє майном відповідно до умов договору. Управитель може відчужувати майно, передане в управління, укладати щодо нього договір застави лише за згодою установника управління.

Згідно з частиною 2 статті 1038 Цивільного кодексу України управитель, вчиняючи фактичні та юридичні дії, пов'язані з управлінням майном, зобов'язаний повідомляти осіб, з якими він вчиняє правочини, про те, що він є управителем, а не власником майна.

У силу названих приписів Закону договір управління майном не передбачає виникнення права власності в управителя, оскільки установником управління є власник майна, який за договором управління майном передає не свої правоможності власника, а лише право управління майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Отже ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" не набуло і в силу закону не могло набути права власності на активи ТзОВ "Український промисловий банк", передані за договором №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року.

Більш того, у матеріалах справи відсутній додаток 1 до договору №31-Л, у якому повинен бути наведений перелік активів Установника управління, що передаються Управитею, як це передбачено п.1.1. договору №31-Л. Відповідно ж до вимог статті 1035 Цивільного кодексу України перелік майна, що передається в управління є однією із істотних умов договору управління майном.

Умови п. 2.4. договору №31-Л про те, що Управитель має право бути процесуальним правонаступником Установника управління у справах, однією із сторін (учасників) яких є Установник управління, а також правонаступником у виконавчих провадженнях, однією із сторін (учасників) яких є Установник управління суперечать вимогам статей 1029, 1032, 1033, 1037 Цивільного кодексу України і не підлягають застосуванню судом.

Господарський суд Тернопільської області не дав належної правової оцінки змісту договору №31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для заміни кредитора ТзОВ "Український промисловий банк" на ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал".

Беручи до уваги вищевикладене Львівський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 прийнята з порушенням норм закону. Здійснення провадження у справі про банкрутство, у тому числі й погашення вимог кредиторів, з дотриманням вимог Закону стосується прав та інтересів усіх учасників у справі, у тому числі й апелянта.

Також суд апеляційної інстанції вважає необхідним наголосити, що відповідно до вимог частини 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року N4212-VI під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Згідно з статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 103 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у справі №10/Б-5022/1319/2011 скасувати і прийняти нове рішення:

Відмовити у задоволенні клопотання про заміну кредитора товариство з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" кредитором товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя В.М.Гриців

суддя Н.А. Галушко

суддя Г.Т.Кордюк